LIETUVOS RESPUBLIKOS SEIMAS
II (PAVASARIO) SESIJOS
RYTINIO POSĖDŽIO NR. 26
STENOGRAMA

2013 m. kovo 19 d.

Pirmininkauja Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininkas V. GEDVILAS
ir Seimo Pirmininko pavaduotojas A. SYSAS

PIRMININKAS (V. GEDVILAS). Labas rytas, mielieji kolegos. Aš matau, jūs labai sunkiai renkatės į plenarinių posėdžių salę. Iš tikrųjų šiandien posėdžių pradžioje turime iškilmingą paminėjimą. Noriu paprašyti jūsų visų užimti savo darbo vietas. Tiesiog šiandien posėdis yra šiek tiek reikšmingesnis nei kiekvieną dieną, kai mes vykdome plenarinius posėdžius. Pakvieskite savo kolegas, kad ateitų į salę, tiesiog nepatogu, mes turime iškilmingą posėdžio pradžią.
Gerbiamieji kolegos, skelbiu 2013 m. kovo 19 d. (antradienio) plenarinių posėdžių pradžią.

10.03 val.
1863 metų sukilimo 150-ųjų metinių paminėjimas

Pirmasis klausimas – 1863 metų sukilimo 150-ųjų metinių paminėjimas. Mielieji kolegos, šiemet šalis mini vienos iš reikšmingiausių XIX amžiaus kovų – 1863–1864 metų sukilimo – jubiliejų. Kovos už laisvę matmuo lietuvių tautos istorijoje yra labai ryškus. Tai patyrė ir kitos drauge su lietuvių tauta šiame krašte gyvenusios tautos. Pagerbkime tylos minute kritusius sukilimo kovotojus.

Tylos minutė

Ačiū. Dabar Lietuvos Respublikos Seimo vardu Lietuvos kariuomenės Garbės kuopos kariai padės gėlių 1863 metų sukilimo kovotojams atminti Lukiškių aikštėje ir Taikomosios dailės muziejaus kiemelyje.
Gerbiamieji, Lietuvos Respublikos Seimas 2012 metais priėmė nutarimą paskelbti 2013 metus 1863 metų sukilimo metais pažymėdamas istorinę ir kultūrinę šio sukilimo reikšmę lietuvių, baltarusių ir lenkų tautoms. Sukilimas turėjo dramatiškų ar net tragiškų padarinių Lietuvai, tačiau vis dėlto tai buvo ryškus ir reikšmingas įvykis tautai tolydžio bręstant. Kaip savo studijoje rašo Timothy Snyderis: „Šis sukilimas buvo ankstyvųjų laikų lietuvių patriotizmo išbandymas.“ Patriotines ir pilietines paskatas dalyvauti sukilime įvardijo vienas iš jo vadų, gimstančios tautinės nekilmingosios inteligentijos atstovas Antanas Mackevičius savo priešmirtiniame laiške rašydamas caro vietininko Lietuvoje sudarytai tardymo komisijai: „Mano veiksmams vadovavo teisybės ir savo tautos meilė. Lietuvių tauta yra darbšti, teisinga ir religinga, todėl užsitarnavo mano didžiausią meilę. Aš laukiau tartum atpildo savo tautos laisvės.“
Sukilimas buvo ne tik kovų faktas – jis prikėlė visuomenę, sąmonę, pripažino paprasto, iki tol buvusio beteisio valstiečio orumą ir garbę. Tai liudija paties A. Mackevičiaus palikti laiškai, kuriuose į valstiečius, savo kovos draugus kreipiasi: „Kilnieji draugai ir broliai!“ Simboliška, kad šių žodžių autorius A. Mackevičius lygiai prieš 150 metų kovo 20 d. Paberžės bažnyčioje perskaitė Sukilėlių manifestą ir pasakęs paskutinį pamokslą iškėlė sukilimo vėliavą.
Vyresniosios kartos žmonėms sukilimas žinomas iš grožinės literatūros, iš Vinco Mykolaičio-Putino romano „Sukilėliai“, o ne iš istorijos vadovėlio. Plačiai analizuoti 1863–1864 metų sukilimo tematiką imta minint jo 100-ąsias metines, bet istorikų išvados tuomet buvo nulemtos ideologinės konjunktūros, todėl nebuvo galima tikėtis objektyvumo. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, į mūsų tėvynės istorijos problematiką mokslininkai pažvelgė iš naujo, iš konceptualiai kitokių pozicijų žvelgia ir į 1863 metų sukilimo tikslus, eigą ir naujai įvertina.
Kviečiu tarti žodį Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarą profesorių Bronislovą Genzelį.
B. GENZELIS. Laba diena, gerbiamieji Seimo nariai!
1863 m. kovo 15 d. sukilėliai, vadovaujami Kosto Kalinausko, paskelbė, kad atkuriama Lietuvos valstybė, kuri grįs savo santykius su Lenkija kaip su broliais, o ne kaip vasalai. Vieningos Lenkijos šalininkai, vadovaujami dvarininko iš Šakių Jokūbo Geištoro, nuvertė ją ir paskelbė, kad Lietuva yra nedaloma Lenkijos dalis. Ši istorija turi savo priešistorę.
Napoleonas 1812 m. liepos 1 d. įžengęs į Vilnių paskelbė įsaką, pagal kurį sudaroma: pirma, Lietuvos Laikinoji Vyriausybė, susidedanti iš penkių narių ir vieno generalinio sekretoriaus; antra, Lietuvos Laikinosios Vyriausybės komisijai pavedama tvarkyti finansus, maistą, organizuoti krašto kariuomenę, formuoti nacionalinę gvardiją ir žandarmeriją. Lietuvos Vyriausybės jurisdikcijai priskiriamos Vilniaus, Gardino, Minsko ir Balstogės gubernijos. Pagal šį įsaką Lietuvos Laikinoji Vyriausybė neturėtų turėti nieko bendra su Lenkija. Tačiau toks Napoleono veiksmas nebuvo priimtinas paskirtajai Lietuvos Laikinajai Vyriausybei. Ji 1912 m. liepos 14 d. Vilniaus Katedroje iškilmingai pareiškė, jog sieksianti suvienyti į vieną politinį vienetą, jis skirtas Lenkijos Karalystei ir Didžiajai Lietuvos Kunigaikštystei, todėl negalinti vykdyti nurodytų funkcijų, nes Lietuva yra tik Lenkijos dalis. Tačiau atskirtis tarp Lietuvos ir Lenkijos gilėjo. 1863 metų sukilimo išvakarėse subrendo galimi trys būsimos valstybės modeliai: pirmasis, vieninga Lietuvos ir Lenkijos valstybė, Lietuva yra jos provincija; antrasis, konfederacinė valstybė buvusios Abiejų Tautų Respublikos ribose, konfederaciją sudarytų Lietuva, Lenkija ir Ukraina; trečiasis variantas, kuris buvo paskelbtas, – visos minėtos trys šalys būtų suverenios. Tarp pirmojo modelio ideologų mes matome lietuvį dvarininką nuo Šakių J. Geištorą. Antrojo modelio šalininkas buvo Zigmantas Sierakauskas, Mikalojus Akelaitis. Trečiojo – K. Kalinauskas, A. Mackevičius, Edvardas Jokūbas Daukšys, Valerijonas Ažukalnis. Pirmasis būsimos valstybės variantas dominavo visuose Lenkijos Karalystės gyventojų sluoksniuose ir Lietuvos aukštuomenėje. Jiems Lietuva – viena iš Lenkijos provincijų su vyraujančia lenkų kalba ir kultūra, mat Abiejų Tautų Respublikos laikais Lietuvos elitas nejuto jokios nacionalinės priespaudos, o valstiečiai susidurdavo tik su savu nutautėjusi ponu.
Konfederacijos idėjos propaguoti keli motyvai. Vieni buvo įsitikinę, kad tokia valstybė istoriškai yra susiklosčiusi ir geriausia išreiškia abiejų tautų interesus. Kiti manė, kad principas – viskas arba nieko ne visada tinkamas. Pergalė lengviau pasiekiama, kai veikiama išvien. Kai kuriems šios koncepcijos šalininkams buvo nesvetimas nacionalinis jausmas. Vieni svajojo apie Lietuvą tokioje konfederacijoje, kuri garantuotų lietuviams visas teises. Ši mintis akivaizdi rašytojo ir būsimo aktyvaus sukilimo veikėjo M. Akelaičio palikime. Jis visada pabrėždavo, jog būtina ugdyti lietuvišką raštiją, išlaikyti papročius, kalbą. Antai 1857 metų gruodžio 3 d. savo draugui Mykolui Balinskiui jis rašė: „Argi mes, lietuviai, išsižadėsime savo kalbos ir tuo būdu patys savo noru žudysime savo tautą? Ar mumyse, kurie taip karštai mylime, kas savo, nustojo plakusi lietuvio širdis? Reikia mums pakelti lietuvių kalbą, ištraukti iš paniekinimo tą kalbą, kuri turi sanskrito didumą, lotynų galybę, graikų dailumą ir italų giesmingumą. Darykime iš palengvo, įsteikime parapijose mokyklas, kuriose viskas būtų mokama lietuvių kalba. Rašykime ir spausdinkime lietuvių kalba knygas liaudžiai.“ M. Akelaitis džiaugėsi išgirdęs bent menkiausią žinelę apie lietuvių (…).
Dar 1858 m. gegužė 14 d. jis rašė Adomui Honorijui Kirkorui: „Sakai, jog lietuvybės idėja niekada nebuvo taip kilniai suprasta ir taip iškelta, kaip šiandien. Argi gali būti kas nors kilnesnio už Lietuvos idėją, meilės idėją?“ 1864 m. vasario 1 d. sukilėlių laikraštyje, kuris skamba taip: „Žinia apie lenkų vainą su maskoliais“, M. Akelaitis aiškino, kas yra konfederacija: „Tai trys mūsų šalys, lyg trejetas vaikų vieno tėvo. Svarbiausia, kad visos konfederaciją sudarančios tautos būtų lygiateisės, visi gyventojai, nepriklausomai nuo jų tautybės, turėtų vienodas teises, visos tautos turėtų kultūrinę autonomiją, kurios reikalus tvarkytų tik tos tautos pareigūnai, nes kitataučiai ne visada gali suprasti kitos tautos lūkesčius. Federacinės valdžios kompetencijai priklausytų tik šalies gynyba, užsienio politika, muitai ir piniginė sistema.“ Daugiatautė valstybė yra stipri tik tada, manė šios koncepcijos… kai viena tauta pasitiki kitomis. Kas įmanoma tik tuo atveju, jeigu neignoruojamos kitų teisės. Pasak Z. Sierakausko, konfederacijos tautiniai subjektai turėtų savo valdžios institucijas ir tvirtas garantijas, kad centrinė valdžia neuzurpuotų jų teisių. Priešingu atveju, tautos vėl nesusitars ir valstybė silpnės.
Sukilimo išvakarėse Z. Sierakauskas Peterburge Nikolajaus Černyševskio redaguojamame „Sovremennike“ mąstė ir apie konfederacijos galimybę su Rusija, nors tyrinėjant jo epistolinę ir kitą medžiagą kyla abejonių, ar Z. Sierakauskas ir jo bendraminčiai iš tikrųjų tikėjo tokia perspektyva. Greičiausiai siekta užsitikrinti demokratinių Rusijos jėgų palankumą. Tų jėgų, kurios siekė imperijos demokratizavimo, bet ne subyrėjimo. Galima ir versija, tikėta, kad variantas galėjo būti priimtinas ir caro Vyriausybei, juolab kad caras save laikė kelių valstybių monarchu. Prasidėjus 1863 m. sukilimui, federacinės valstybės idėja neišblėso, tačiau ji buvo suprantama kaip Lietuvos, Lenkijos ir Ukrainos sąjunga, neįtraukiant į ją Rusijos. Ukraina buvo naujas unijos narys, nes po Liublino unijos Ukrainos sritys buvo suprantamos kaip Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdos. Dabar jau į Ukrainą imta žiūrėti kaip į savarankišką subjektą. Sukurti tokią federacinę valstybę siekta dėl šių motyvų: pirma, suvokta, kad Abiejų Tautų Respublika su aiškia lenkų hegemonija lietuviams, baltarusiams, ukrainiečiams nieko gera nežadėtų. Atstumtų juos nuo sukilimo, be to, istorinė patirtis įrodė, kad engiamos tautos visada kovoja dėl savo teisių, silpnina bendrą nacionalinę valstybę. Autonominio darinio sukūrimas – pirmas žingsnis į nepriklausomybę. Lyginant lietuvio J. Geištoro ir lenkų Z. Sierakausko pažiūras, matyti, kad lenkas Z. Sierakauskas lietuvių interesus geriau suprato ir jiems atstovavo, negu lietuvis J. Geištoras.
Kaip suvokia Lietuvą trečiosios koncepcijos šalininkai, verta atskiro tyrinėjimo. Atrodytų, K. Kalinauskui ir jo aplinkai Lietuva yra ne kas kita, kaip Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės teritorija be Ukrainos. Tokią nuostatą palaikė sukilėlių, vadinamųjų raudonaisiais, vadovybė, kuri ir minėtą kovo 15 d. paskelbė atkurianti Lietuvos valstybę. Pasak rusų istoriko Smirnovo, K. Kalinausko biografo, K. Kalinauskas gynė visišką Lietuvos lygiateisiškumą, jos teisę pačiai spręsti savo likimą. Jis sukilimo metu matė pirmiausia Lietuvos nepriklausomybę, o tik po to socialinę revoliuciją. Ryškėjo ir etnografinės Lietuvos samprata. E. J. Daukšys, V. Ažukalnis, A. Mackevičius, būdami K. Kalinausko šalininkai, Lietuvos netapatino su Lietuvos Didžiąja Kunigaikštyste, valstybės ribas įsivaizdavo panašiai kaip M. Akelaitis, tik jiems Lietuva buvo savarankiška, nesusaistyta jokiais unijiniais saitais su lenkais. Jie kvietė veikti ne unijos, o Lietuvos, jos kultūros labui. Teigė, kad tauta yra gyva tik savo kultūra. V. Ažukalniui lietuvybė yra labai apčiuopiamas fenomenas, kurį būtina puoselėti. Apie savo veiklą jau sukilimo metu parengtame spaudai eilėraščių rinkinyje jis sako: „Lietuvos laukuose tuos grūdelius surinkau, lietuviams nešu tos žemės sėklas, atiduodu viską, ką turėjau, ką tik jiems duoti įstengiu.“ Tai lietuvio balsas. Ar girdite, tautiečiai? Lietuvybė jiems vertybė, tad iškyla klausimas, kaip ją išsaugoti, kokia bus Lietuva po sukilimo.
Bene ryškiausią Lietuvos viziją turėjo J. Daukšys. Buvusi Abiejų Tautų Respublikos atkūrimo idėja jam buvo visiškai nepriimtina. J. Daukšys buvo plačios erudicijos žmogus, jis studijavo filosofiją ir literatūrą keliuose Rusijos ir Vakarų Europos universitetuose, Karaliaučiuje. Lietuvos valstybės atskyrimo nuo Lenkijos idėją jis propagavo dar 1856 m. gyvendamas Maskvoje. 1858 m. birželio 10 d. išvykdamas į Karaliaučių savo draugui A. Volickiui jis rašė, kad būtina kovoti ne dėl Maskvos ar Lenkijos, o dėl Lietuvos laisvės. Jis išreiškė viltį, kad būsime laisvi ir valdysime patys save. Šio siekio realumą jis grindė tuo, kad kiekviena tauta yra savita. Jis rašo: „Mes, lietuviai broliai, ne gudai, ne maskoliai, ne vokiečiai, ne lenkai, bet tikri lietuvininkai. Mes lietuviškai mąstome ir lietuviškai jaučiame, lietuvių kalba kalbame.“
Savarankiška Lietuvos valstybės idėja susilaukė didelės Abiejų Tautų Respublikos atkūrimo šalininkų kritikos, nepriklausomai nuo to, kokios politinės orientacijos jie buvo. Tačiau nepriklausomos valstybės idėja plito. Iš esmės buvo diskutuojama dėl dviejų pagrindinių dalykų: kokia turi būti socialinė Lietuvos struktūra ir kokia turi būti jos politinė sandara, sudedamoji Lenkijos dalis ar ne. Pamažu formavosi tautos sąmonė, lietuviškumas imtas suvokti kaip vertybė. Akivaizdu, kad Lietuvos valstybingumo atkūrimo idėja buvo aktuali jau XIX a. viduryje. Tik įvairiai buvo pabrėžiami būsimos Lietuvos valstybės kontūrai: vieniems Lietuva – etnografinė sąvoka, kitiems – valstybė, į kurią įeitų didelė šiandieninės Baltarusijos dalis.
Kita vertus, Lietuvos teisių išplėtimo, Lietuvos valstybės atkūrimo šalininkai M. Akelaitis, Z. Sierakauskas, E. J. Daukša, K. Kalinauskas, A. Mackevičius savo krašto ateitį siejo su socialine pažanga, krašto demokratizavimu. Tuo pat metu stiprėjo lietuviškumo idėja, kuri galiausiai peraugo į tautinės valstybės atkūrimo idėją. Tačiau sukilimo vadovai mąstė taip: pirma išsivaduokime iš carizmo jungo, o paskui diskutuokime, kokią mes valstybę kursime. Numalšinus sukilimą buvo uždrausta lietuvių raštija, lietuviškos mokyklos, viešai lietuviškai kalbėti. Tokios represijos netaikytos prieš lenkų kultūrą. Priežastys: Rusijos valdininkai manė, jog sunaikinus lietuvių kultūrą bus integruotasi į rusų. Bet lietuviai ne tik išsaugojo savo kultūrą, bet ir atkūrė valstybingumą, kurio nepakirto jokio okupanto veiksmai.
Tačiau istorijos ratas sukasi. Ar šių dienų globalistai sukilimo veikėjų raštuose neįžvelgtų nacionalizmo? Ar neuždraustų su panašiais lozungais šiandien jiems marširuoti Gedimino prospektu? Nežinau kitos tokios nepriklausomos Vyriausybės, kuri būtų tokia abejinga savo tautos kultūrai, kaip, atsiprašau, A. Kubiliaus. Ji tarsi vykdytų Michailo Suslovo priesaką „Litva budet, no bez litovcev!“
Vis dėlto esu optimistas ir tikiu, kad panašių vyriausybių ateityje mes neišvysime. Man būtent teikia vilčių vakar Panevėžio dramos teatre vykęs renginys. Mane dar kartą įtikino, kad vis dėlto Lietuva bus. Aš manau, kad tame renginyje dalyvaudamas gerbiamasis Seimo Pirmininkas dar labiau įsitikino, kad istorija sukasi ne tam, kad išnyktume, bet kad išliktume. Ačiū. (Plojimai)
V. GEDVILAS. Dėkojame profesoriui B. Genzeliui. Kviečiu į tribūną A. Anušauską, istoriką, Seimo narį.
A. ANUŠAUSKAS (TS-LKDF). „No szios denos wisi gaspadorej ir kiti giwentajej bet kokios wieros ira walni lig szlektos senobes“, – tai pirmasis punktas iš 1863 metais sukilėlių paskelbto manifesto lietuvių kalba.
Seimas, kaip žinome, atsižvelgdamas į tai, kad sukanka 150 metų, nutarė paskelbti šiuos metus Sukilimo metais. Praėję metai išties leidžia įvertinti šio sukilimo prieš priespaudą svarbą. Be abejonės, galima paminėti, kad šiais metais bus ir 185 metai, kai gimė A. Mackevičius, pasižymėjęs kaip vienas sukilimo vadų. Jam buvo lemta pragyventi tik 35 metus, bet, be abejonės, jis įėjo į Lietuvos istoriją kaip žymus kovotojas už laisvę.
Lietuvoje sukilimas formaliai prasidėjo 1963 m. vasario 1 d., tačiau pirmas sukilimo vėliavą iškėlė A. Mackevičius, kuris kovo 20 d. Paberžės bažnyčioje perskaitė sukilėlių manifestą. Juo ragino sukilti, kad būtų atkurtas nacionalinis valstybingumas. Šia prasme sukilimas kilo ne tiek dėl žemės, kiek dėl valstybės atkūrimo. Tai pakankamai modernu Europos kontekste, tik negalima pamiršti, kad sukilimas vyko ir Lenkijoje. Ir beveik visi sukilimo vadai pripažino, kad pagrindinis jų siekis – atkurti Abiejų Tautų Respubliką. Dėl šios priežasties požiūris į sukilimą labai radikaliai keitėsi. Bet keitėsi ir lietuvių istorinė atmintis. Galima tik prisiminti, kad XX a. pirmoje pusėje dominavo požiūris, kad tai lenkų sukilimas ir lietuviai buvo įtraukti dėl pagrindinio sukilimo tikslo – Abiejų Tautų Respublikos atkūrimo. Bet vienas sukilimo vadų A. Mackevičius į kovą įtraukė valstiečius ir labai aiškiai deklaravo jiems artimus tikslus. Pragmatikų požiūriu, bet koks pasipriešinimas priespaudai, juolab ginkluotas, visada yra ne laiku, ar kalbėtume apie 150 metų senumo įvykius, ar 70 metų senumo įvykius, ar naujausius laikus. Juk Rusijos kariuomenė tuo metu buvo sutelkusi dešimteriopai didesnes pajėgas prieš medžiokliniais šautuvais ir dalgiais ginkluotus sukilėlius. Kovos atsisakantys pragmatikai visada puikiai supranta, kad ir tuo metu sukilimas neturėjo jokių šansų laimėti. Vis dėlto vienas sukilimo vadų A. Mackevičius, nors matė Lietuvą kaip savarankišką istorinį subjektą, bet, matydamas bendrus kovos tikslus, matė ir politinę sąjungos su Lenkija naudą.
1863 m. sukilimas buvo paskutinis įvykis, kuriame lietuviai ir lenkai kartu kovojo už senosios, vadinamosios Žečpospolitos, unijinės valstybės atkūrimą. Paskui lietuvių ir lenkų istoriniai ryšiai pamažu iširo. Tai buvo baigiamasis etapas ir kartu naujo etapo – nacionalinio atgimimo – pradžia.
Anuometinė istorija dramatiška ir komplikuota ir tos aplinkybės, kurios buvo 1863 m., jau nebuvo panašios į tas, kurios buvo 1918 m., juolab dabar. Nereikia nei rezervuotai, nei neigiamai vertinti. Tiesiog reikėtų suvokti tuos buvusius skirtumus, juos pažinti, nes XIX a. lenko samprata Lenkijos Karalystėje ir lenko samprata Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje skyrėsi, nors kartais dedamas ir lygybės ženklas nesigilinant į skirtumus. Tie žmonės, kalbantys viena ar kita kalba, bet laikantys save skirtingų valstybių piliečiais, nors ir sujungti pačiais įvairiausiais ryšiais, nebuvo nei blogesni, nei didesni lenkai ar mažesni lietuviai. Tada buvo tokia visuomenė. Vėliau dalis iš jų virto moderniais lietuviais, kiti – moderniais lenkais. Žinoma, negalima pamiršti, kad sukilimą palaikė demokratiniai prancūzų ir italų sluoksniai. O rusų demokratas Aleksandras Gercenas ragino rusų karininkus nekelti ginklo prieš žmones, teisėtai siekiančius savo nepriklausomybės. Sukilėlių, kurie kalbėjo lenkiškai ir lietuviškai, gretose buvo ir keliolika rusų karininkų.
Slopinant sukilimą, prasidėjo, kaip žinote, represinė diskriminacinė politika, kuri itin skaudžiai atsiliepė katalikiškai visuomenei. Atsirado daugybė religinių, kultūrinių, kalbinių suvaržymų. Norėdami lietuvius atskirti nuo lenkų, slopintojai įvedė vadinamąją „graždanką“ ir tas lietuvių kalbos draudimas sutelkė lietuvius naujam pasipriešinimo etapui. Vis dėlto lietuviai ir ukrainiečiai tuometinėje Rusijos imperijoje buvo vienintelės tautos, kurioms buvo uždraustas savas raštas. Rašytojas Vincas Pietaris vėliau sakė, kad miegančią Lietuvą Michailas Muravjovas kirto rimbu, kad net kraujai tiško, ir toji pradėjo busti iš miego. Galima prisiminti, kad sukilėlių Lietuvoje tuo metu žuvo išties nuo 6 iki 8 tūkst., įvyko šimtai mūšių, bet represijoms vadovavęs rusų armijos generolas Michailas Muravjovas ne be pagrindo buvo pramintas Koriku – mirties bausme buvo nubausti 128 sukilėliai, vienaip ar kitaip nukentėjo 20 tūkst. žmonių. Pirmieji masiniai trėmimai jau buvo išbandyti su tuometiniais Lietuvos gyventojais. Už tai Muravjovui Korikui prieš dabartinę prezidentūrą 1898 m. pastovėjo bene trumpiausiai stovėjęs, bet priespaudą simbolizavęs paminklas. Negaliu nepaminėti, kad šio paminklo atstatymo apologetai jau kelia galvą valdiškuose NVS institutuose.
Sukilimo pradžioje deklaravęs šūkį „Už žmonių teises, už mūsų ir jūsų laisvę!“ jau būdamas suimtas Antanas Mackevičius iš kalėjimo rašė: „Jei Vyriausybė nesiliaus plėšusi gyventojų, nesirūpins žmonėmis, atsiras kitas Mackevičius ir tai, ko aš nepadariau, sugebės užbaigti. Aš laukiu tartum atpildo savo tautos laisvės.“
Tai buvo pasakyta ir padaryta prieš 150 metų, bet tai iki šiol verta mūsų pagarbos. Ačiū už dėmesį. (Plojimai)
PIRMININKAS. Dėkoju kolegai, istorikui, Seimo nariui A. Anušauskui.
Kviečiu tarti žodį Lietuvos istorijos instituto direktoriaus pavaduotoją, humanitarinių mokslų daktarą Darių Staliūną.
D. STALIŪNAS. Ačiū. Gerbiamasis Seimo Pirmininke, gerbiamieji Seimo nariai! Sukilimai prieš svetimųjų valdžią buvusiose Abiejų Tautų Respublikos žemėse, patekusiose į Rusijos imperiją, XIX a. kildavo kiekvieną kartą, kai tik užaugdavo karta, nemačiusi ankstesnio sukilimo nuslopinimo. Tad 1863 m. sukilimas yra tik vienas iš daugelio kovos su pavergėjais epizodų ilgame devynioliktajame šimtmetyje. Kartu tai ir labai svarbi lūžio data. Juk lietuviai ir lenkai šiame sukilime paskutinį kartą kartu kovojo prieš bendrą priešą. Per po to trukusį šimtmetį dažniau ginklus nukreipdavo vieni į kitus, nei į bendrą priešą.
Sukilimo rengimas nebuvo didelė paslaptis Rusijos imperijos valdžiai ir ji, paskelbdama apie rekrutų šaukimą, sugebėjo sukilimo pradžią išprovokuoti jai patogiu metu, kai sukilėliai dar nebuvo pasirengę. Sausio 22 d. sukilėlių manifestas Lenkijoje skelbė Abiejų Tautų Respublikos atkūrimą, lygias luomų teises, valstiečiams buvo suteikta žemė, kurią jie dirbo.
Tą manifestą faktiškai pakartojo ir sukilėliai Lietuvoje. Į sukilėlių gretas jungėsi santykinai nedidelė visuomenės dalis. Netgi dalis sukilėlių suprato, kad tuo metu ginkluotoje kovoje nepavyks laimėti. Vienas iš čia jau šiandien minėtų baltųjų vadovų Jokūbas Geištoras žinią apie sukilimo pradžią priėmė kaip didžiausią nelaimę kraštui. Cituoju: „Sutikčiau būti tėvynainių nužudytas, kad tik ta žinia pasirodytų esanti neteisinga.“ O ir centrinė XIX a. Lietuvos istorijos figūra – žemaičių vyskupas Motiejus Valančius, daugiausia prisidėjęs prie Katalikų Bažnyčios ir lietuvių etnokultūros gynimo nuo valdžios persekiojimo, nors ir užjautė sukilėlius ir gynė kiekvieną valdžios persekiojamą kunigą, tačiau būdamas realistas nepalaikė nei 1861 m. manifestantų, nei sukilėlių. Vėliau „Palangos Juzėje“ į pagrindinio herojaus lūpas įdėjo tokius žodžius (cituoju): „Tuo tarpu ponybė pradėjo bažnyčiose kažin kokias ten giesmes giedoti, kurių vyresnybė neužkenčia. Ponios apsidarę juodai. Visa tai rodė juodą debesį, nelaimę atslenkant, ką aš, nors jaunas matydamas, tylėjau it žuvis vandeny ir tyčiomis ėjau siūti prie plikių žmonių, kad manęs bajorai nerastų ir neįtrauktų į savo draugystę.“
Pagrindinis sukilėlių tikslas istorinėje Lietuvoje, kaip ir Lenkijoje, buvo Abiejų Tautų Respublikos arba, kaip tuomet dažniau sakydavo, Lenkijos atkūrimas. Sukilimo vadovai Lietuvoje dažniausiai paklusdavo nurodymams iš Varšuvos, o atsiradę nesutarimai, kiek galima spręsti iš turimų duomenų, buvo susiję su taktikos klausimais. Sukilimo vadovams Lietuvoje, priklausiusiems raudonųjų stovyklai, pirmiausia rūpėjo pagerinti socialinę valstiečių padėtį ir nuo valdžios persekiojimo apginti Katalikų Bažnyčią. Būsimasis politinis krašto sutvarkymas pergalės atveju vienam iš sukilimo vadų, šiandien jau ne kartą minėtam kunigui Antanui Mackevičiui, buvo svarbus tiek, kiek jis padės užtikrinti socialines ir religines liaudies teises. Todėl Lietuva galėjo būti tiek su Rusija, tiek su Lenkija. Tiesa, artimesnė jam vis dėlto buvo Lenkija. Cituoju: „Kai tik sukilo Lenkijos Karalystė, apie tai aš paskelbiau Lietuvai. Žinodamas liaudies nuotaikas raginau ją į sukilimą, o pastaroji buvo linkusi prisidėti prie Lenkijos, kuri savo manifestu žadėjo mokesčių mokėtojų luomui teisių lygybę ir nemokamą naudojimąsi žeme. Be to, lietuvių liaudis buvo palankesnė Lenkijai ir reiškė neapykantą Rusijos imperatoriškajai vyriausybei.“
Palyginti su ankstesniuoju sukilimu, karinė padėtis šį kartą buvo gerokai prastesnė. Dabar tegalėjo vykti tik partizaninis karas. Ypač aktyvūs sukilėliai buvo Kauno gubernijoje, kur į sukilimą gausiai įsitraukė ir valstiečiai. Buvo net būrių, kuriuose komandos duodamos lietuviškai ir kuriems vadovavo valstiečiai. Iš pradžių sukilėlių ir Rusijos kariuomenės dalinių kova vyko permainingai. Sukilėlių padėtis smarkiai pablogėjo po netoli Biržų gegužės 7–9 d. pralaimėto mūšio, kai buvo sumuštas Zigmanto Sierakausko būrys, o pats Sierakauskas vėliau suimtas ir po tardymo pakartas Vilniaus Lukiškių aikštėje. Ten pat vėliau, kaip žinote, buvo pakartas ir Konstantinas Kalinauskas. Vis dėlto iki pat 1863 m. pabaigos dar veikė stiprūs sukilėlių būriai, kurie keletą kartų netgi įveikė Rusijos kariuomenės dalinius.
Sukilimas, žinia, Muravjovo nurodymu buvo brutaliai numalšintas, tačiau ne mažiau skaudžiai nei represijos, tūkstančiai žuvusių, įkalintų ir ištremtų į Sibirą lietuvių visuomenei atsiliepė posukiliminė vadinamoji rusifikacinė politika. Dėl lietuviškos spaudos tradiciniais rašmenimis draudimo, lietuvių kalbos išvarymo iš viešojo gyvenimo, Katalikų Bažnyčios suvaržymo gerokai pasunkėjo kultūrinė lietuvių visuomenės raida, o antilenkiška imperijos politika iš tiesų atvedė prie priešingų, nei tikėjosi Rusijos valdininkai, rezultatų. Vilniaus vyskupijoje, etniniame lietuvių–slavų paribyje XIX a. antroje pusėje vyko spartus lietuvių lenkėjimo procesas.
Kita vertus, nors sukilėliai ir pralaimėjo, bet jų pasiaukojimo atmintis dar daug dešimtmečių inspiravo priešinimąsi svetimųjų valdžiai. Pozityvi sukilimo atmintis buvo gyva lenkakalbėje Lietuvos visuomenėje. Vieno iš sukilėlių vadų Valerijono Vrublevskio veikla buvo geras pavyzdys jo sūnėnui, dabartinės Mokslų akademijos bibliotekos įkūrėjui Tadui Vrublevskiui, Juliui Juzeliūnui, stačiusiam operą „Sukilėliai“ pagal Vinco Mykolaičio-Putino romaną, tėvui Stanislovui Dobrovolskiui, vėlyvuoju sovietmečiu atgaivinusiam Mackevičiaus dvasią Paberžėje, ar Panevėžio kraštotyrininkams, įamžinusiems įvairias su sukilimu susijusias vietas XX a. pabaigoje. Tad 1863 m. sukilimas šiandien svarbus kaip beatodairiško, dažnai nelabai racionalaus pasiaukojimo dėl politinės, religinės ar socialinės laisvės pavyzdys. Ačiū už dėmesį. (Plojimai)
PIRMININKAS. Dėkoju Lietuvos istorijos instituto direktoriaus pavaduotojui daktarui D. Staliūnui.
Gerbiamieji kolegos, toliau posėdžiui pirmininkaus Seimo Pirmininko pavaduotojas gerbiamasis A. Sysas. Prašom.
PIRMININKAS (A. SYSAS, LSDPF). Gerbiamieji kolegos, baigėme iškilmingą posėdį. Dėkoju pranešėjams.

10.38 val.
Seniūnų sueigos patikslintos 2013 m. kovo 19 d. (antradienio) plenarinių posėdžių darbotvarkės tikslinimas ir tvirtinimas

Svarstome darbotvarkės 2 klausimą – Seimo 2013 m. kovo 19 d. plenarinių posėdžio darbotvarkės tvirtinimą. Ar yra pastabų, pasiūlymų? (Balsai salėje) Registruojamės.
Užsiregistravo 89.
Per šoninį mikrofoną – J. Olekas.
J. OLEKAS (LSDPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Aš prašyčiau, esant galimybei, 1-15 klausimą perkelti po 1-9 klausimo, prieš pertraukėlę. Tiesiog man būtų patogiau pateikti. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkoju. Gerbiamasis kolega, prašom.
P. AUŠTREVIČIUS (LSF). Gerbiamasis posėdžio pirmininke, mielieji, frakcijos vardu siūlytume šios dienos popietinio posėdžio metu, klausant generalinio komisaro, policijos generalinio komisaro, kalbą, pakviesti ir vidaus reikalų ministrą.
Kaip žinote, generalinis komisaras nėra atskaitingas Seimui. Mes turime vieną pareigūną, atskaitingą Seimui, – tai vidaus reikalų ministrą. Jeigu vidaus reikalų ministras nedalyvauja savo pavaldiniui atsakant Seimo nariams, mes manome, tai nei politiškai korektiška, nei teisinga. Siūlyčiau pakviesti ministrą atsisėsti į savo vietą, bent išklausyti, o galbūt ir papildyti generalinį komisarą. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkoju. Aišku, būtų geriau, kad mes šitą problemą būtume išsprendę per valdybos posėdį. Atsiprašau, per Seniūnų sueigą, valdybos posėdį mes galėjome išspręsti… Per šoninį mikrofoną – J. Sabatauskas.
J. SABATAUSKAS (LSDPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Iš tiesų tuo pačiu klausimu. Seime dar nė karto nebuvo kviečiamas į tribūną asmuo, neatskaitingas Seimui ir Seimo neskiriamas į pareigas. Nesvarbu, kad 209 straipsnyje parašyta, kad ministrai kviečiami, valstybės kontrolierius, kiti Seimo skiriami pareigūnai arba kuriuos skiriant dalyvauja Seimas, ir pasakyta „kiti institucijų vadovai.“ Tačiau iki šiol Seimui neatskaitingas asmuo niekada neatsakė į Seimo narių klausimus, juo labiau kad šitą pareigūną gali pakviesti kiekviena frakcija į savo posėdį. Aš manyčiau, gal ir neverta mums laužyti tos tradicijos, ir nekviesti generalinio komisaro į tribūną.
PIRMININKAS. Ačiū, gerbiamieji kolegos. Paprasčiausiai aš manau, kad 209 straipsnis leidžia apsispręsti Seimui, ir Seimas nuspręs.
Dabar kalbės P. Gražulis.
P. GRAŽULIS (TTF). Taip. Gerbiamieji Seimo nariai, aš manau, kad tikrai pastaruoju metu vyksta daug rezonansinių įvykių, susijusių su teisėtvarkos institucijomis. Štai Klaipėdos rajone nužudžius motiną liko keturi vaikai našlaičiai, ir Kudirkos Naumiestyje, Šakių rajone, taip pat yra žiauriai sukapotos dvi moterys. Seimui nereaguoti, Seimui visiškai abejingai į tokius įvykius žiūrėti, aš manau, būtų Seimo požiūris. Man atrodo, išsiaiškinti… Čia nėra kokių nors kaltinimų, bet kad atsakytų į Seimo narių klausimus, o po to reikėtų imtis kokių nors veiksmų, ar Policijos veiklos įstatymą kuo greičiau priimti, ar ką. Manau, komisaras pasakys, kodėl tokia situacija ir ką toliau ne tik Seimas, bet ir pati policija turėtų daryti. Nematau čia jokios problemos, jeigu atsakytų į klausimus.
PIRMININKAS. Dėkoju P. Gražuliui. D. Kuodytė.
D. KUODYTĖ (LSF). Gerbiamieji kolegos, aš norėčiau atkreipti dėmesį, kad nėra taip, kad Seimas visiškai nereaguoja į šituos atvejus. Parlamentinė moterų grupė buvo pasikvietusi ir policijos atstovus, ir Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos atstovus ir atitinkamai reaguos į šitą faktą. Rytoj Žmogaus teisių komitete bus svarstomas šis klausimas.
Aš manau, iš tiesų čia, Seime, politizuoti šio klausimo nereikėtų. Jį reikia aiškintis labai ramiai, dalykiškai ir ieškoti išeičių, kad tokios situacijos nebepasikartotų.
PIRMININKAS. Ačiū Daliai už aktyvumą. Teisingai, vakar buvo kai kurie pareigūnai, aiškinosi. Todėl, gerbiamieji kolegos, daugiau nediskutuokime, o balsuokime. Yra pasiūlymas įtraukti šitą klausimą, yra pasiūlymas išbraukti šitą klausimą, todėl pirmiausia balsuojame, ar paliekame šitą klausimą darbotvarkėje. Kas pritaria, balsuoja už, kas mano kitaip, balsuoja kitaip. (Balsai salėje) Dar kartą kartoju: kadangi jis yra įtrauktas į darbotvarkę, parašyta… Kas už tai, kad paliktume, balsuojate už, kas mano kitaip, balsuoja prieš arba susilaiko.
P. AUŠTREVIČIUS (LSF). Gerbiamasis posėdžio pirmininke, aš siūlyčiau papildyti jūsų balsavimo… (Balsai salėje)
PIRMININKAS. Nepritarta. Vadinasi, braukiame iš darbotvarkės, todėl nereikia balsuoti, kviesti ministro nereikia. Esminis klausimas, ar kviečiame, ar nekviečiame. (Balsai salėje) Gerbiamieji kolegos, daugiau pasiūlymų nebuvo. Ar galime pritarti darbotvarkei? Balsuojame už šios dienos darbotvarkę. (Balsai salėje) Sutarkite.
Darbotvarkei pritarta: už – 88, prieš – 3, susilaikė 5.

10.45 val.
Įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Filipinų Respublikos pagrindų susitarimo dėl partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projektas Nr. XIIP-150(2) (svarstymas ir priėmimas)

Svarstome darbotvarkės 1-3 klausimą – įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Filipinų Respublikos pagrindų susitarimo dėl partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projektą. Pranešėjas – V. Simulikas.
V. SIMULIK (LSDPF). Gerbiamasis pirmininke, mieli kolegos, Užsienio reikalų komitetas buvo pagrindinis komitetas dėl Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Filipinų Respublikos pagrindų susitarimo dėl partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projekto.
Komitetas pritarė bendru sutarimu ir palaiko iniciatorių projektą. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkoju. Diskutuoti užsirašiusių nėra. Ar galime pritarti po svarstymo? Bendru sutarimu galime pritarti? Pritarta.
Seimo Pirmininkas siūlo ypatingą skubą. Ar galime pradėti priėmimo procedūrą? Galime. Ar bus norinčių kalbėti už ir prieš? Nėra. Balsuojame.

Šio įstatymo priėmimas

Už balsavo 86, prieš nėra, susilaikiusių nėra. Įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Filipinų Respublikos pagrindų susitarimo dėl partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projektas priimtas. (Gongas)

10.47 val.
Įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Vietnamo Socialistinės Respublikos pagrindų susitarimo dėl visapusės partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projektas Nr. XIIP-153(2) (svarstymas ir priėmimas)

Svarstome darbotvarkės 1-4 klausimą – įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Vietnamo Socialistinės Respublikos pagrindų susitarimo dėl visapusės partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projektą. Pranešėjas – V. Simulikas.
V. SIMULIK (LSDPF). Gerbiamasis pirmininke, mielieji kolegos, Užsienio reikalų komitetas buvo pagrindinis dėl Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Vietnamo Socialistinės Respublikos pagrindų susitarimo dėl visapusės partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ projekto. Komitetas pritarė bendru sutarimu, siūlo pritarti iniciatorių projektui. Dėkoju.
PIRMININKAS. Dėkoju pranešėjui. Kalbėtojų nėra. Ar galime pritarti po svarstymo? Galime bendru sutarimu. Seimo Pirmininkas siūlo ypatingą skubą. Prieštaraujančių nėra.
Vienas straipsnis. Galime pritarti 1 straipsniui? Galime. Dėl motyvų nėra kalbėtojų. Balsuojame.

Šio įstatymo priėmimas

Už balsavo 79, prieš nėra, susilaikiusių nėra. Įstatymas „Dėl Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Vietnamo Socialistinės Respublikos pagrindų susitarimo dėl visapusės partnerystės ir bendradarbiavimo ratifikavimo“ priimtas.

10.49 val.
Atsiskaitymo už žemės ūkio produkciją įstatymo pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIP-4933(2)ES (svarstymas)

Svarstome darbotvarkės 1-5 klausimą – Atsiskaitymo už žemės ūkio produkciją įstatymo pakeitimo įstatymo projektą. Svarstymo stadija. Pranešėjas – V. Kamblevičius.
V. KAMBLEVIČIUS (TTF). Gerbiamasis pirmininke, mielieji kolegos, Kaimo reikalų komitetas svarstė šį klausimą ir priėmė tokį sprendimą: pritarti komiteto patobulintam įstatymo projektui, komiteto išvadoms ir komiteto pateiktiems pasiūlymams.
Įstatymo projekte atlikti šie esminiai pakeitimai: pavėluoto mokėjimo palūkanų norma padidinta nuo 7 iki 8 procentinių punktų, įtvirtintos visiškai naujos nuostatos dėl viešųjų subjektų – įmonių ir įstaigų, t. y. konkrečiai mokyklų, darželių, ligoninių, kurios privalės atsiskaityti su žemės ūkio produkcijos pardavėjais per 30 kalendorinių dienų nuo produkcijos gavimo dienos. Jie galės atsiskaityti ir per ilgesnį terminą, jeigu taip bus sutarta pirkimo–pardavimo sutartyse, tačiau šis terminas negali būti ilgesnis nei 60 kalendorinių dienų. Kai žemės ūkio produkciją perka ūkio subjektai, atsiskaitymo už ją terminas negali būti ilgesnis nei Vyriausybės 2000 m. balandžio 6 d. nutarimu Nr. 393 už tam tikrą žemės ūkio produkciją nustatytas atsiskaitymo terminas – nuo 30 iki 60 kalendorinių dienų.
Komitetas pasiūlė padidinti žemės ūkio produkcijos skaičių pirkėjų, kurie kas mėnesį privalo teikti informaciją teritorinėms valstybinėms mokesčių inspekcijoms apie atsiskaitymo už žemės ūkio produkciją būklę. Tuo tikslu pasiūlyta teikti informaciją toms prekybos įmonėms, kurių pajamos sudaro ne 20, o 10 mln. Lt, o perdirbimo įmonėms ir viešiesiems subjektams – ne 6, o 3 mln. Lt. Taigi kontroliuojamų įmonių skaičius padidėtų 15 %.
Pažymėtina, kad įgyvendinant šį įstatymą nuo 2009 m. spalio 1 d. pagerėjo atsiskaitymai. 2010 m. skola žemdirbiams buvo 80,5 mln., 2012 m. ji siekė tik 36 mln. Lt. Prekybos įmonių pradelsto termino skolos (…) taip pat sumažėjo: 2010 m. jos sudarė 14,5 mln., o šiandien yra skolingi tiktai 300 tūkst. Lt. Tai būtų tiek trumpai.
PIRMININKAS. Dėkojame. Gerbiamieji kolegos, ypač Petrai Gražuli, prašau taip netriukšmauti. Jeigu norite pasikalbėti, išeikite už stiklo, nes jūs keliate čia gana stiprius vėjus.
Gerbiamasis pranešėjau, yra du norintys diskutuoti, todėl jūs dabar galite užimti savo vietą. Kviečiu į tribūną B. Paužą.
B. PAUŽA (LSDPF). Laba diena, gerbiamieji kolegos, gerbiamasis pirmininke. Iš tikrųjų šiuo metu galiojantis Atsiskaitymo už žemės ūkio produkciją įstatymas, kuris buvo priimtas 2009 m., po to dar buvo porą kartų tobulintas, įnešė gana neblogų vėjų atsiskaitant už žemės ūkio produkciją su žemdirbiais. Reikia pabrėžti, kad, sakykim, 2010 m. pradelstos skolos buvo 82 mln., o 2012 m. šita skola sumažėjo daugiau negu dvigubai ir pasiekė tiktai 36 mln. Daugiausia lėmė tai, kad buvo įvesta, kad šitą kontrolės naštą prisiėmė Valstybinė mokesčių inspekcija.
Dabar dėl ko yra priimamas šitas naujas įstatymas? Pirmiausia todėl, kad taip pat yra kai kurių naujienų: išplėstas ratas organizacijų, kurioms bus taikoma kontrolė. Tai pirmiausia yra ligoninės, mokyklos, darželiai, kurie taip pat turės atsiskaityti už pateiktą produkciją per 30 kalendorinių dienų.
Taip pat yra įrašyta, kad ir žemės ūkio produkcijos pirkėjas turės sumokėti šios produkcijos pardavėjui ne mažiau kaip 40 eurų kompensaciją išieškojimo išlaidoms už pavėluotą mokėjimą, ko anksčiau taip pat nebuvo.
Taip pat, jeigu bus taikomos nesąžiningos sutarties sąlygos, šitas pardavėjas turės teisę kreiptis į teismą arba neteisminio ginčo tvarka ieškoti teisybės.
Taip pat numatyta, kad kai žemės ūkio produkciją perka ūkio subjektai, atsiskaitymo už ją terminas negali būti ilgesnis už Vyriausybės 2000 m. nustatytus terminus, tačiau, kaip minėjau, už nustatytos produkcijos atsiskaitymo terminą – 30 arba 60 kalendorinių dienų.
Dar yra vienas. Jeigu iš trečiųjų šalių, atsiskaitymas taip pat negalės būti ilgesnis negu 60 kalendorinių dienų terminas, tačiau čia bus galimos ir tam tikros išimtys, jeigu produkcija perkama iš trečiųjų šalių – čia įvairūs prieskoniai, riešutai, kava, egzotiniai vaisiai ir t. t. Taigi aš manau, kad šitas įstatymas taip pat pagerins atsiskaitymo reikalus, ir pradelstos skolos už tą produkciją, kurią parduoda žemdirbiai, taip pat bus sumažintos. Taigi siūlau šiam projektui pritarti.
PIRMININKAS. Dėkoju. Kviečiu į tribūną K. Starkevičių.
K. STARKEVIČIUS (TS-LKDF). Labas rytas, gerbiamieji kolegos. Iš tikrųjų aš irgi atėjau, kad palaikyčiau šio patobulinto įstatymo priėmimą. Mes jį 2009 m. priėmėme ir jis iš tikrųjų davė efektą, nes rinkoje vyravo chaosas. Neatsiskaitoma būdavo netgi iki metų ir daugiau. Buvo neatsiskaityta su tiekėjais šimtais milijonų litų.
Pagrindinis dalykas, dėl ko šis įstatymas pradėjo veikti, kad buvo pakeistas administratorius, kuris atsakingas už jo vykdymą. Anksčiau buvo savivaldybės, o buvo pakeista į Mokesčių inspekciją. Mokesčių inspekcija, aišku, turi bazę, visus duomenis, todėl galėjo būti vykdoma tinkama kontrolė. Dabar jis tikrai veikia.
Čia ir pranešėjas, ir gerbiamasis kolega B. Pauža paminėjo tuos pasikeitimus, kas yra dar pakeista, kas yra patobulinta. Labai malonu, kad Mokesčių inspekcija iš tikrųjų pati sutiko dar praplėsti kontroliuojamų ratą, nuleista kartelė tų įmonių, kurių apyvarta dabar yra dar mažesnė, ir bus kontroliuojamas didesnis skaičius įmonių.
Dar viena gera ypatybė, kurią norėčiau pabrėžti, yra tai, kad viešojo sektoriaus įmonėms, mokykloms, darželiams, kurios taip pat užsiima maitinimu ir galbūt perka produktus, suteikiama galimybė, jeigu susidera, pratęsti tą terminą iki 60 dienų, nes, savaime suprantama, žinant šių dienų savivaldybių situaciją, kai ne visų jų biudžetai vykdomi arba yra deficitiniai, tai leis nepažeidžiant įstatymo, susitariant su tiekėjais, atsiskaityti už produkciją.
Dar viena, kas iš tikrųjų yra gerai. Dėl produkcijos iš trečiųjų šalių, kuri yra pagaminta ne mūsų rinkoje, tokios prekės kaip kava ar kitos, jeigu tiekėjas ir pirkėjas susitaria, irgi galima netgi netaikyti 60 dienų laikotarpio.
Taigi aš raginu kolegas pritarti šiam patobulintam įstatymui, nes jis jau šiandien tikrai davė didžiulį efektą, pardavėjų ir tiekėjų santykiai yra normalūs. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkojame. Kadangi jokių pasiūlymų, pastabų nėra, tai pagrindinio komiteto pranešėjui nereikia eiti į tribūną. Yra pasisakančių už. Ar kalbėsite? Kadangi nėra prieš, gal galime balsuoti? (Balsai salėje: „Taip, galime.“) Balsuojame dėl Atsiskaitymo už žemės ūkio produkciją įstatymo pakeitimo įstatymo projekto.
Už – 78, prieš – 1, susilaikiusių nėra. Po svarstymo šiam įstatymo projektui pritarta.

11.02 val.
Privačios detektyvinės veiklos įstatymo projektas Nr. XIP-4305, Gyventojų registro įstatymo 9 straipsnio pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIP-4306 (svarstymas)

Svarstome kompleksinį 1-6 klausimą – Privačios detektyvinės veiklos įstatymo projektą Nr. XIP-4305 ir Gyventojų registro įstatymo 9 straipsnio pakeitimo įstatymo projektą Nr. XIP-4306. Pranešėjas – J. Sabatauskas.
J. SABATAUSKAS (LSDPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamieji kolegos, komitetas svarstė įstatymo projektą. Iš tikrųjų buvo labai daug prieštaringų pastabų. Komitetas bendru sutarimu priėmė sprendimą grąžinti iniciatoriams tobulinti, nes nėra nustatytos aiškios veiklos ribos, neišsamus, fragmentiškas reguliavimas, stokojama konkrečių teisių realizavimą ir nustatytų pareigų užtikrinimą detalizuojančių nuostatų, pagaliau, mūsų manymu, jis pareikalaus papildomų biudžeto lėšų, taip pat dabartinis nustatytas reguliavimas sudarytų galimybę dubliuoti ikiteisminį tyrimą ar kriminalinės žvalgybos tyrimą arba net jiems kliudytų ir panašiai.
Taigi šį įstatymo projektą bendru sutarimu komitetas nusprendė grąžinti iniciatoriams tobulinti.
O Gyventojų registro įstatymo 9 straipsnio pakeitimo įstatymo projektą komitetas siūlo atmesti, nes jis netenka prasmės. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkoju. Gerbiamieji kolegos, vienas – už, vienas – prieš. Aš klausiu gerbiamojo A. Anušausko, ar jis nori kalbėti už? Suteikiame žodį.
A. ANUŠAUSKAS (TS-LKDF). Gerbiamieji Seimo nariai, šis įstatymo projektas buvo rengiamas darbo grupės, tai yra naujas įstatymo projektas. Ne visos nuostatos, be abejonės, iki galo užbaigtos, tam buvo reikalingos Vyriausybės išvados, jos buvo gautos ir prie jų reikia dirbti. Tik atkreipsiu dėmesį, aš, tiesą sakant, nelabai sutinku…
PIRMININKAS. Kalbėkite per mikrofoną, negirdėti.
A. ANUŠAUSKAS (TS-LKDF). …su tuo, kad kokio nors ikiteisminio tyrimo duomenis ar veiklas gali dubliuoti, nes reikia tiesiog pasižiūrėti, kokios privataus detektyvo teisės, pareigos ir kas įrašyta, kokias paslaugas jis gali teikti. Aš manau, šis klausimas automatiškai atkristų. Galima daug ką detalizuoti, bet pabrėšiu, kad čia yra numatyta ne tik kokie būdai yra taikomi, bet ir kokie reikalavimai, kokie draudimai verstis privačia detektyvine veikla.
Įstatymas, be abejonės, reikalingas ginant ir žmonių privatumą, ir žmonių teises. Šiuo atveju nenustatę reikalavimų ir draudimų verstis tam tikra veikla, kuri susijusi su informacijos rinkimu, mes tiesiog atveriame kelią tai daryti visiškai nereguliuojant, naudojant bet kurias technines priemones ir siekti labai abejotinų tikslų. Šiuo atveju, aš manau, įstatymą reikia tobulinti. Jeigu jis bus grąžintas (tikiuosi, kad šiuo atveju jis grąžinamas Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetui), bus sudaryta darbo grupė, kuri pratęs darbą.
PIRMININKAS. Ar galime bendru sutarimu pritarti išvadų rengėjams – grąžinti iniciatoriams tobulinti? (Balsai salėje: „Galime!“) Ar galime bendru sutarimu atmesti Gyventojų registro įstatymo projektą? (Balsai salėje: „Galima.“) Galima. Atmestas.

11.05 val.
Seimo nutarimo „Dėl Lietuvos radijo ir televizijos komisijos narių paskyrimo“ projektas Nr. XIIP-352 (svarstymo tęsinys)

Svarstome darbotvarkės 1-7 klausimą – Seimo nutarimo „Dėl Lietuvos radijo ir televizijos komisijos narių paskyrimo“ projektą. Dabar tik diskusija, gerbiamieji kolegos, nes tai yra tęsinys. (Balsas salėje) Atsiprašau, gerbiamoji Marija, jums jų nereikia. Diskusija. Dabar vyksta kitas etapas. Yra užsirašę kalbėti keturi Seimo nariai. Pirmas kalba V. Stundys.
V. STUNDYS (TS-LKDF). Labai ačiū. Kolegos, keli sakiniai dėl Lietuvos radijo ir televizijos komisijos svarbos ir reikšmingumo. Iš tikrųjų šita komisija nėra kokia nors butaforinė ir esminių sprendimų nepriimanti institucija. Šiai komisijai yra pavesti visi Lietuvos audiovizualinės politikos klausimai. Komisija iš esmės reguliuoja ir kontroliuoja visų Lietuvos jurisdikcijai priklausančių radijo ar televizijos programų transliuotojų, retransliuotojų ar užsakomųjų visuomenės informavimo priemonių paslaugų teikėjų veiklą. Tai yra pagrindinis valstybės instrumentas įgyvendinti valstybės informacinę politiką. Tai viena.
Antra. Be abejo, globalaus pasaulio sąlygomis ir informacinių technologijų įvairovės ir jų galybės sąlygomis valstybės audiovizualinė politika ir jos pagrindinės institucijos – Lietuvos radijo ir televizijos komisijos – veikla yra pamatinis nacionalinio saugumo veiksnys. Norėčiau ypač atkreipti dėmesį į šį momentą – nacionalinio saugumo ir mūsų informacinės erdvės saugumo momentą, nes viešoji erdvė yra kupina kitų valstybių informacinių interesų ir informacinės intervencijos, siekiančios dezintegruoti visuomenę, skatinančios nepasitikėjimą valstybe ir jos institucijomis. Taigi Lietuvos radijo ir televizijos komisijos veikla tampa labai svarbi ir esminė. Tai antras dalykas.
Trečia. Pačios Lietuvos radijo ir televizijos komisijos formavimas ieškant Seimui tinkamų kandidatų šį kartą buvo ilgai užsitęsęs procesas, iš esmės tik iš trečio karto dviem komitetams pavyko išrinkti į šią komisiją Seimo deleguojamus narius. Galiu apgailestauti, kad iš tikrųjų rinkimuose neteko paramos labai stiprūs kandidatai, žmonės, kurie yra šios srities profesionalai, žinovai. Pirmiausia, be abejo, turiu omenyje daktarę L. Meškauskaitę, be abejo, rašytoją vertėją L. Jonušį. Žmonės, kurie puikiai suvokia šią problematiką ir šitos komisijos veiklos svarbumą, liko abiejų komitetų tiesiog nepastebėti ir neįvertinti.
Yra, be abejo, kitų dalykų, klausimų, kuriuos jau aname posėdyje kolegos kėlė dėl kai kurių kandidatų reputacijos ar patikimumo, ar tam tikrų įvykių, kurie kaip šleifas paskui juos seka. Tai čia turiu galvoje pirmiausia E. Vaitiekūną, nuo LATG’os laikų istorijų žinomą žmogų ir veikėją. Taigi, mano siūlymas iš tikrųjų būtų Seimui iš esmės pamąstyti ir, ko gero, siūlyti grąžinti nutarimo projektą komitetams tobulinti. Tobulinti taip, kad kandidatai, kuriuos komitetai siūlys Seimui, stiprintų Lietuvos radijo ir televizijos komisijos patikimumą ir prestižą. Tai yra pats svarbiausias dalykas, ko gero, šitoje srityje. Kviečiu nepritarti nutarimo projektui ir grąžinti jį tobulinti komitetams.
PIRMININKAS. Dėkojame. Kalbės N. Puteikis.
N. PUTEIKIS (TS-LKDF). Aš noriu pasisakyti prieš dvi kandidatūras. Pirmiausia dėl E. Vaitiekūno. Jisai dėl savo sūnaus laišku kreipėsi į teisėjus, prašydamas, kad jo sūnų, buvusį prokurorą, teismas atleistų nuo baudžiamosios atsakomybės, kadangi jisai, kaip tėvas, imasi už jį laiduoti. Ir tokio dydžio kyšį prievartavęs jo sūnus iš esmės išvengė realios bausmės. Manau, kad tokiu atveju kandidatas į tokį postą turėtų pasirinkti, arba jis rūpinasi savo sūnumi ir užstato savo reputaciją, arba jis užsiima viešaisiais reikalais ir tokiu atveju jisai nesukelia precedento, kai didelį kyšį prievartavęs prokuroras atleidžiamas ir iš esmės išvengia bausmės.
Taip pat norėčiau pasisakyti prieš V. Budniką, nes nežinau, ar teikėjams, „Drąsos kelio“ frakcijai, žinoma informacija, kad V. Budnikas viešai per televizijos eterį atvirai pasisakė, paremdamas Viešojo saugumo katedros profesoriaus S. Greičiaus konstatavimą, kad prieš bėgančią nuo policijos darbuotojų, kurie apsirengę civilių rūbais… kad jeigu bėga 74 metų močiutė, tai jos atžvilgiu galima taikyti smurtą. Ir taip pat jis pritarė policijos veiksmams, kai nepilnamečiai buvo įgrūsti į narvą, skirtą vežti šuniui, po to nuvežti į nuovadą ir neteisėtai apklausiami, nedalyvaujant Vaiko teisių apsaugos tarnybai ir tų nepilnamečių vaikų tėvams. Žmogaus teisėms atstovaujančios organizacijos vadovas… Kodėl policininkai taip daro, tai mes visi čia suprantame, bet kaip žmogaus teises remiančios organizacijos vadovas gina kartu su policijos profesoriumi tokius antikonstitucinius policijos veiksmus, man yra nesuprantama. Aš manau, kad „Drąsos kelio“ frakcija šito nežinojo ir aš raginu šitą kandidatūrą atšaukti.
PIRMININKAS. Dėkoju. Kalbės I. Šiaulienė.
I. ŠIAULIENĖ (LSDPF). Gerbiamieji kolegos, tikrai mūsų aptariama komisija yra svarbi, ji įgyvendina valstybės informacinę politiką ir atsako už informacinės erdvės saugumą. Ir formuojant šitą komisiją tikrai nebuvo skubėta. Atvirkščiai, mes sulaukėme opozicijos raginimų, kad klausimas būtų sprendžiamas greičiau. Komitetas turėjo daug laiko ir paskelbtos kandidatūros seniai buvo žinomos, keista, kad tik pasiekus svarstymo stadiją iškyla kai kurie niuansai. Aš taip pat esu gavusi jungtinių opozicinių frakcijų posėdžio protokolą ir jų prašymą tiesiog svarstyti opozicijos bendrą kandidatą, keisti, tai yra grįžti prie opozicijos bendro kandidato ir svarstyti šį klausimą. Pagal mūsų dabar veikiantį įstatymą, kaip jūs žinote, į komisiją Seimas deleguoja tris narius. Du eina nuo pozicijos, vienas – nuo opozicijos. Aš manau, kad opozicijos prašymas, kaip šiandien rytą rodo jų posėdžio protokolas, yra motyvuotas. Preliminariai mes esame apie tai kalbėję, kad galima daryti svarstymo pertrauką ir spręsti tik opozicijos kandidato klausimą. Tai yra grąžinti komitetui ir svarstyti šį klausimą dėl opozicijos atstovo delegavimo į Radijo ir televizijos komisijos sudėtį. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkojame. Noriu priminti, kad pertrauka buvo, reikės, ko gero, tai sakė kolega V. Stundys, grąžinti iniciatoriams… ne iniciatoriams, o komitetams. Paskutinis kalbės G. Steponavičius.
G. STEPONAVIČIUS (LSF). Gerbiamasis posėdžio pirmininke, gerbiamieji kolegos, išties I. Šiaulienė yra teisi, sakydama, kad laiko svarstyti tarp rudens ir pavasario sesijų buvo, kita vertus, visi suprantame, kad ši svarbi Radijo ir televizijos komisija turi būti suformuota kuo greičiau esant tam jau aiškiam teisiniam pagrindui. Bet, kita vertus, tikrai svarstant junginiame dviejų komitetų posėdyje, net keliuose posėdžiuose, opozicijos kandidatūros buvo pateiktos iš pradžių trys, jų skaičius po to sumažėjo iki dviejų, taip atsitiko, kad tikrai galbūt pritrūko neformalių diskusijų. Noriu pasakyti, kad tai, kas po slapto (pabrėžiu – po slapto) balsavimo yra įvykę, iš esmės valdančiosios daugumos dviejų komitetų narių balsai lėmė, kad ne opozicijos didžiosios dalies remiamas kandidatas tampa siūlomas, kad Seimas apsispręstų. Todėl mes manome, kad tai nebūtų gera praktika. Aišku, šitos procedūros, kokie ir kaip opozicijos atstovai yra deleguojami į vienas ar kitas atsakingas institucijas, nėra aprašytos, bet vis tiek politinė kultūra ir politinio sugyvenimo tarp daugumos ir mažumos tradicija reikalauja, kad opozicijos teisės būtų gerbiamos. Ir daugumos balsais neturėtų būti manipuliuojamos atskiros opozicinės jėgos, turinčios kartais didesnę ar mažesnę įtaką dėl kandidatų parėmimo.
Štai todėl dar kartą aš noriu pagarsinti, kad šiandien yra įvykęs visų trijų opozicinių frakcijų atstovų narių visuotinis susirinkimas, jo metu vyko dviejų kandidatūrų, t. y. V. Budniko ir L. Jonušio kandidatūrų, aptarimas. Gana vieningai 31 narys pasisakė už L. Jonušio kandidatūrą, pripažino, kad išties V. Budnikas yra gana profesionalus kandidatas. Bet mes tikėtumės ir gerai nuteikia Socialdemokratų frakcijos seniūnės pozicija, kad šita nuomonė bus išgirsta, kad padarius šiandieną atitinkamą sprendimą, grąžinus komitetams tobulinti nutarimo projektą, mes jau per artimiausias dienas komitetuose, tiek Švietimo, mokslo ir kultūros komitete, tiek Informacinės visuomenės plėtros komitete, galėtume balsuoti būtent dėl opozicijos kandidatūros dar kartą. Aš tikiuosi mes į plenarinį posėdį taip pat netrukus grįšime.
Taip pat turiu teisybės dėlei pripažinti, kad daugumos slaptu balsavimu atrinkti du kandidatai turi savų trūkumų, bet suprantame ir tai, kad, ko gero, jeigu būtų mėginama grįžti prie to, mes tikrai nerastume sutarimo ir dėl atstovavimo opozicijos interesams. Taigi aš kviesčiau suprasti, kad ši komisija yra svarbi institucija, jos įgaliojimai yra ir dėl politikos formavimo, ir dėl dažnių skirstymo, ir dėl tam tikrų sankcijų numatymo, todėl į ją turi būti deleguoti žmonės, turintys ir patyrimo, ir išminties, ir deramos erudicijos, kad galėtų spręsti kartais nelengvus ir konfliktinius klausimus. Labai ačiū už dėmesį.
PIRMININKAS. Dėkojame. Gerbiamieji kolegos, reikėtų pasitarti. Procedūriškai reikėtų pirma balsuoti po svarstymo, ar pritariame, bet visi kalbėtojai kalbėjo apie tai, kad reikia grąžinti pagrindiniams komitetams. Ar galime iš karto bent… (Balsai salėje) Gerbiamieji kolegos, dėl motyvų kalbėsite? Gerai. Vienas – už. E. Žakaris kalba už, nežinau, už ką.
E. ŽAKARIS (LSDPF). Gerbiamieji kolegos, dviejų komitetų posėdyje valdančioji koalicija buvo apkaltinta, kad neskuba, kad reikia kuo greičiau suformuoti. Susitarėme, kad praėjusią savaitę bus balsuojama už kandidatus į komisiją ir kad šią savaitę jau bus komisijos pirmininkas, kad komisija greičiau pradėtų dirbti. Dabar girdime priešingus pasiūlymus vien dėl to, kad kažkuri kandidatūra netinka. Mes prašome, kad vis dėlto šiandien būtų balsuojama.
Dėl opozicijos. Galbūt dėl opozicijos kandidato galima ir atskirai balsuoti, čia kaip nuspręs Seimas, bet dėl valdančiųjų dviejų kandidatų, manau, tikrai galima balsuoti, nestabdyti proceso. Tegul tie, kurie siūlo, kad šiandien reiktų nepritarti, grąžinti tobulinti, tegul kartu ir pripažįsta, kad būtent ne valdančioji koalicija, o jie šitą procesą stabdo. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkoju. Tapo aiškiau. Prieš kalba J. Razma.
J. RAZMA (TS-LKDF). Čia kitaip neišeina, reikia užsirašyti ar už, ar prieš. Aš norėčiau padėkoti tiems valdančiosios koalicijos atstovams, kurie jautriai ir dėmesingai išgirdo opozicinių frakcijų pastabas dėl ne visai korektiškos pozicijos atstovų pateikimo į tą komisiją procedūros. Aš manau, kad per prabėgusį laiką dabar opozicinės frakcijos tą klausimą išsprendė geriausiu būdu. Šiandien susirinko visų frakcijų atstovai ir iš tiesų dabar pasiūlyta L. Jonušio kandidatūra tikrai yra nuo visos opozicijos. Aš tikiuosi, kad tam siūlymui įgyvendinti bus sudarytos tinkamos galimybės, ir grąžinimas komitetams nutarimo projektą formaliai tobulinti yra ta gera formali galimybė viską tinkamai išspręsti. Tikrai čia dvi prarastos dienos nieko nelemia. Ketvirtadienį mes ramiai galime tą nutarimo projektą darniai ir vieningai priimti ir tai būtų geras toks pozicijos ir opozicijos bendro darbo pavyzdys.
PIRMININKAS. Ačiū. Gerbiamieji kolegos, kadangi buvo už, prieš, teks pereiti visą procedūrą. Pirmiausia balsuosime, ar pritariame po svarstymo tam, kas buvo pateikta. Jeigu nepritarsime, tada per kitą balsavimą grąžinsime pagrindiniams komitetams.
Pirmas balsavimas – ar pritariate po svarstymo pateiktam nutarimui?
Už balsavo 38, prieš – 33, susilaikė 23. Po svarstymo nepritarta. Ar galime bendru sutarimu grąžinti nutarimo projektą pagrindiniams komitetams? Galime. Grąžiname. Sutariame.

11.23 val.
Seimo nutarimo „Dėl Garantinio fondo 2013 metų lėšų sąmatos patvirtinimo“ projektas Nr. XIIP-284 (pateikimas)

Svarstome darbotvarkės 1-8 klausimą – Seimo nutarimo „Dėl Garantinio fondo 2013 metų lėšų sąmatos patvirtinimo“ projektą Nr. XIIP-284. Pranešėja – B. Vėsaitė.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Gerbiamieji kolegos, šio nutarimo projekto tikslas – Seimo nutarimo projektu patvirtinti Garantinio fondo lėšų sąmatą 2013 metams. Noriu pasakyti, kad Garantinio fondo lėšų likutis 2013 m. sausio 1 d. yra 19 mln. 900 tūkst. Lt. Nuo 2012 m. sausio 1 d. darbdavių įmokos buvo padidintos nuo 0,1 % iki 0,2 % priskaičiuoto darbo užmokesčio. Darbdavių mokamų įmokų padidėjimui taip pat turės įtakos Vyriausybės sprendimas dėl minimalios algos padidėjimo nuo 850 iki 1 tūkst. Lt. Taip pat noriu priminti, kad 2013 m. kovo 1 d. įsigaliojo Fizinių asmenų bankroto įstatymas. Įmokas į Garantinį fondą taip pat moka darbdaviai, fiziniai asmenys. Taigi atsiras papildomų Garantinio fondo įplaukų. Atsižvelgiant į tai, numatomos didesnės nei pastaraisiais metais Garantinio fondo įplaukos iš darbdavių mokamų įmokų, kurios sudarys 43,2 mln. Lt. Garantinio fondo įplaukas sudaro ir lėšos, gautos iš Darbdavių garantinio fondo kreditoriniams reikalavimams tenkinti. Į šią lėšų sumą taip pat įeina valstybinės įmonės Turto banko išieškotos sumos, grąžintos nepanaudotos Garantinio fondo lėšos. 2013 m. numatoma, kad jų bus 2 mln. 100 tūkst. Lt. Planuojama, kad bendra Garantinio fondo įplaukų ir likučio iki 2013 m. pradžios suma 2013 m. pabaigoje sudarys 65 mln. 500 tūkst. Lt.
Gerbiamasis Seimo posėdžio pirmininke, Vyriausybė siūlo nutarimo projektą svarstyti ypatingos skubos tvarka, kad būtent bankrutuojančių įmonių darbuotojai galėtų atgauti būtent savo sumas, kurios yra numatytos mokėti iš Garantinio fondo lėšų.
PIRMININKAS. Dėkojame, gerbiamoji ministre. Jūsų nori paklausti trys Seimo nariai. Pirmoji klausia L. Graužinienė.
L. GRAUŽINIENĖ (DPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamoji ministre, aš norėčiau paklausti, yra 2.6 punktas – „Pajamos už investuotas laikinai laisvas Garantinio fondo lėšas“. Planuojama ganėtinai nemaža suma. Kur jūs planuojate investuoti? Į kokius fondus, į kokius vertybinius popierius? Ir gal plačiau apie tą eilutę?
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Laikinai laisvas Garantinio fondo lėšas investuoja ir jas valdo Finansų ministerija finansų ministro nustatyta tvarka. Numatoma, kad Garantinio fondo pajamos už investuotas laikinai laisvas Garantinio fondo lėšas sudarys 333–336 tūkst. Lt.
L. GRAUŽINIENĖ (DPF). Aš norėjau paklausti, kadangi Garantinis fondas yra jūsų…
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Kur numatys Finansų ministerija, ten ir investuos. Ūkio ministerija nėra atsakinga už investicijas.
L. GRAUŽINIENĖ (DPF). Nėra atsakinga už investavimą. Bet už Garantinio fondo lėšų sąmatos įvykdymą jūs būsite atsakingi pagal įstatymą.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Už sąnaudų įvykdymą taip. Ir už administravimą taip pat.
PIRMININKAS. Gerbiamosios kolegės, nediskutuokite. Yra klausimas, yra atsakymas. Bus komitete svarstymas ir paklausime. Klausia R. Kupčinskas.
R. KUPČINSKAS (TS-LKDF). Ačiū. Gerbiamoji pranešėja, aš manau, kad vis dėlto kovo mėnesį svarstant Garantinio fondo sąmatas irgi atsiranda tam tikra problema. Ar nenumatoma kokių nors veiksmų arba iniciatyvų, kad vis dėlto metų pradžioje būtų ta sąmata? Suprantu, kad sesija prasidėjo tik kovo 10 d., bet apie tai turbūt ne vieną kartą buvo kalbama ir aš tą kartoju. Ačiū.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Gerbiamasis kolega, kaip ir minėjau pradžioje, yra trys aplinkybės, dėl ko mes teikiame patikslintą Garantinio fondo projektą. Pirma, todėl, kad pasikeitė minimali alga, o nuo algos yra mokamos darbdavių įmokos į Garantinį fondą. Antra, tik kovo 1 d. įsigaliojo Fizinių asmenų bankroto įstatymas, 2012 m. buvo pakeistas, įsigaliojo įstatymas, vietoj 0,1 % mokėti 0,2 % darbdaviams. Dėl šių aplinkybių Ūkio ministerija jau buvo pateikusi Garantinio fondo nutarimo projektą, bet dabar mes jį koreguojame ir keičiame kitu. Būtent dėl šių trijų aplinkybių.
PIRMININKAS. Klausia M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkoju, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamoji kolege, mano klausimas toks. Kaip žinote, Garantinis fondas yra skirtas spręsti socialinėms problemoms, t. y. Garantinis fondas įsijungia tada, kai verslas suveikia ką nors ne taip: jam nepasiseka, padaro klaidų ar dar kas nors. Garantinis fondas faktiškai yra tam tikras lakmuso popierėlis apskritai verslo aplinkai ir verslo organizavimui. Garantinis fondas visą laiką buvo Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos struktūroje. Praėjusioje kadencijoje buvo perduotas Ūkio ministerijai ir taip Ūkio ministerijos darbo krūvis buvo padidintas. Sakykite, ar, jūsų nuomone, nebūtų teisinga socialinių problemų sprendimo priemonę, t. y. Garantinį fondą, grąžinti į Socialinės apsaugos ir darbo ministeriją? Ačiū.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Gerbiamasis kolega, jūs turbūt prisimenate, kad kai šis fondas buvo administruojamas Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, darbuotojams labai ilgai tekdavo laukti išmokų iš šio fondo. Dabar, kai tik į departamentą patenka darbuotojo prašymas, su juo atsiskaitoma per 3 savaites. O šiaip, kol vyksta teismai, tai maksimalus terminas yra 4 mėnesiai. Aš manyčiau, kad Ūkio ministerija, nors galbūt man nedera šios institucijos ginti, bet mes daug efektyviau sutvarkėme šio fondo veikimą, sumažinome administracines išlaidas ir manome, kad priklausomai nuo to, kaip veikia verslas, be abejo, jūs esate teisus… O 2012 m. pabaigoje bankrotų padidėjo 7,5 %, palyginti su 2011 m., tai vis dėlto turbūt bus tikslinga ir protinga, kad šis fondas pasiliktų Ūkio ministerijos kompetencijai.
PIRMININKAS. Dėkojame ministrei. Gerbiamieji kolegos, ar galime po pateikimo pritarti? Reikia balsuoti? Nereikia balsuoti, sako Mečislovas ir mes tikime juo.
Gerbiamieji kolegos, Vyriausybė prašo ypatingos skubos. Ar galime sutarti, kad kovo 21 d. svarstytume Seimo posėdžių salėje? Pagrindinis komitetas būtų Ekonomikos komitetas, papildomas – Audito komitetas. Kas dar norėtų pasvarstyti, Socialinių reikalų ir darbo komitetas nenori? Niekas daugiau nenori. (Balsai salėje) Turėkite omeny, ypatinga skuba. Jeigu norite, kiekvienas komitetas galite pasvarstyti. Bendru sutarimu komitetams pritariam.

11.33 val.
Viešųjų įstaigų įstatymo 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 18 straipsnių pakeitimo ir papildymo įstatymo projektas Nr. XIP-4805, Valstybės ir savivaldybių turto valdymo, naudojimo ir disponavimo juo įstatymo 17, 19 straipsnių pakeitimo ir papildymo įstatymo projektas Nr. XIP-4806 (pateikimas)

Svarstome darbotvarkės 1-9 klausimą – Viešųjų įstaigų įstatymo kelių straipsnių pakeitimo ir papildymo įstatymo ir Valstybės ir savivaldybių turto valdymo, naudojimo ir disponavimo juo įstatymo 17, 19 straipsnių pakeitimo ir papildymo įstatymo projektus. Pateikimo stadija. Pranešėja – B. Vėsaitė.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Gerbiamieji kolegos, šio projekto tikslas – supaprastinti viešųjų įstaigų steigimo procedūras, užtikrinti didesnį viešųjų įstaigų veiklos skaidrumą, taip pat sudaryti galimybę valstybei ir savivaldybėms, jeigu reikia, pasitraukti iš viešųjų įstaigų, išskyrus viešąsias įstaigas, kurios atitinka siūlomas nustatyti sąlygas.
Taigi, pirma. Siūloma supaprastinti viešosios įstaigos steigimo procedūras. Projekte siūloma nustatyti, kad viešosios įstaigos steigiamasis susirinkimas gali būti nešaukiamas, jeigu steigimo sutartyje ar steigimo akte bus nurodytas viešosios įstaigos vadovas ir kitų organų nariai, jeigu tokie organai viešojoje įstaigoje yra sudaromi. Taip pat yra nurodoma, kad galima naudoti pavyzdines steigimo sutarties ar steigimo akto ir įstatų formas, kurias patvirtintų Vyriausybė ar jos įgaliota institucija.
Antra, siūloma suteikti galimybę viešosios įstaigos visuotiniam dalininkų susirinkimui atšaukti vadovą. Trečia, siūloma praplėsti reikalavimus dėl viešosios įstaigos veiklos ataskaitos turinio. Ketvirta, siūlome atsisakyti draudimo valstybei ar savivaldybėms perleisti dalininko teises kitiems fiziniams ar juridiniams asmenims.
Dabar turbūt pereisiu prie Valstybės ir savivaldybių turto valdymo įstatymo.
PIRMININKAS. Gerbiamoji ministre, pateikite abu.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Valstybės ir savivaldybių turto valdymo, naudojimo ir disponavimo juo įstatymas. Šie du įstatymai yra tarpusavyje glaudžiai susiję. Pirma, siūloma nustatyti sąlygas, kurias turėtų atitikti viešoji įstaiga, kad jos dalininkė valstybė ar savivaldybė galėtų parduoti jai nuosavybės teise priklausančias dalininko teises. Antra, siūloma įtvirtinti galimybę valstybei ar savivaldybei ne tik parduoti, bet ir pirkti dalininko teises iš kitų dalininkų, siekiant, kad valstybė ar savivaldybė taptų viešosios įstaigos vienintele dalininke, t. y. savininke. Ir trečia, siūloma supaprastinti šių teisinių formų juridinių asmenų pertvarkymą: biudžetinių įstaigų, kurių pertvarkymo galimybė nustatyta įstatymuose, valstybės ir savivaldybės įmonių, kurioms įstatymais nepavesta atlikti valstybės ar savivaldybės funkcijų, į akcines bendroves ar uždarąsias akcines bendroves.
Baigdama noriu pasakyti, kad projektų antikorupcinį vertinimą Ministro Pirmininko teikimu atliko ir Specialiųjų tyrimų tarnyba. Specialiųjų tyrimų tarnyba pastabų ir pasiūlymų neturi.
PIRMININKAS. Dėkojame. Jūsų nori paklausti 4 Seimo nariai. Pirmoji klausia L. Graužinienė.
L. GRAUŽINIENĖ (DPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamoji ministre, Turto valdymo ir disponavimo įstatymo 17 straipsnio 9 dalies 2 punkte rašoma: „Parduodamų dalininko teisių kaina, kuri negali būti mažesnė už atitinkamai valstybės ar savivaldybės įnašų į viešosios įstaigos dalininkų kapitalo vertę…“ Daugiau apie tai niekas nepasakyta, tai yra pasakyta, kad negali būti mažesnė negu įnašas. Tačiau šiuo aspektu iškyla klausimas: pagal kokius kriterijus bus nustatoma perduodamų teisių kaina? Apie kriterijus visiškai nėra jokio išplėtimo ir nėra nurodymo, kad kokia nors įgaliota institucija sukonkretintų tas tvarkas. Ar nemanote, kad dėl sprendimo dėl teisių perdavimo reikėtų atskiro Vyriausybės nutarimo?
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Taip, jūs esate visiškai teisi. Šiuos klausimus nustatys atskiras Vyriausybės nutarimas, o dabartiniame įstatyme yra apžvelgiamos tik tos bazinės, principinės normos.
PIRMININKAS. Klausia A. Mazuronis.
A. MAZURONIS (TTF). Labai dėkoju. Gerbiamoji ministre, iš praeitos kadencijos ketverių metų darbo Audito komitete patirties teko pastebėti tokią tendenciją, kad tai, kas susiję su valstybės turtu arba valstybės lėšomis ir įtartinu disponavimu juo, paprastai visą laiką šimtu procentų yra susiję su viešosiomis įstaigomis. Jūs dabar teikiate viešųjų įstaigų steigimo paprastinimą. Sakykite, ar nesvarstėte ministerijoje kaip tik viešųjų įstaigų steigimo apsunkinimo, didesnės jų veiklos kontrolės, o galbūt apskritai tokio juridinio vieneto panaikinimo ir atsisakymo galimybės? Iš tiesų pakartosiu, bet faktiškai šimtu procentų visų įtartinų sandorių, transakcijų, turtų perėjimo, perkėlimo – viskas vyksta per viešąsias įstaigas.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Žinote, aš sutinku, kad kartais šaukštu deguto mes pagadiname visą medaus statinę. Šio įstatymo tikslas, vienas iš tikslų… Galbūt jūs prisimenate, o gal ir nelabai, nes esate jaunas, kad prieš 10 metų valstybė ir savivaldybės steigė viešąsias įstaigas, na, kaip verslo inkubatorius, kaip verslo informacijos centrus. Dabar, tarkime, mes turime problemų, kai valstybė jau norėtų išeiti iš šitų viešųjų įstaigų kaip dalininkė, kadangi jos jau sustiprėjo, kai kurios savivaldybės irgi gali išlaikyti, arba, tiesą sakant, ir pačios viešosios įstaigos sustiprėjo ir nebuvo mechanizmo, kaip valstybė ar savivaldybė gali išeiti iš viešosios įstaigos dalininko rango, nes įstatymas šitos galimybės nenumatė. Štai šito įstatymo tikslas ir yra, vienas iš tikslų, palengvinti tą valstybės išėjimą, tiesą sakant, ir išsinešant savo turto dalį.
PIRMININKAS. Klausia V. M. Čigriejienė.
V. M. ČIGRIEJIENĖ (TS-LKDF). Ačiū posėdžio pirmininkui. Gerbiamoji ministre, mane domina poliklinikos ir ligoninės – juk jos yra viešosios įstaigos. Prašau pasakyti, ar, priėmus šiuos įstatymus, tai nebus pirmasis žingsnis privatizavimo link? Ačiū.
B. VĖSAITĖ (LSDPF). Jokiu būdu nebus, nes poliklinikoms ir ligoninėms galioja specialus įstatymas, kuris yra viršesnis už Viešųjų įstaigų įstatymą.
PIRMININKAS. Dėkoju. Klausia R. Kupčinskas.
R. KUPČINSKAS (TS-LKDF). Ačiū. Mano klausimą paklausė. Ačiū.
PIRMININKAS. Ačiū ministrei. Gerbiamieji kolegos, ar galime… A, yra dar motyvai. Norinčių kalbėti dėl motyvų nėra. Gerbiamieji kolegos, ar galime po pateikimo pritarti abiem įstatymų projektams bendru sutarimu? Pritarta.
Svarstome… Palaukite, atsiprašau, pagrindinis komitetas – Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetas, papildomas – Audito komitetas dėl abiejų įstatymų. Svarstymas.
Girdžiu iš vietos Loretos balsą, bet nesupratau, ką norėjo pasakyti.
L. GRAUŽINIENĖ (DPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Pagal Statutą Audito komitetas už turto valdymą visiškai atsakingas. Dėl antrojo pagrindinis turėtų būti Audito komitetas, nes čia yra dar daug taisytinų dalykų.
PIRMININKAS. Dėkoju, gerbiamoji Loreta. Aš esu šalininkas, kad pagrindinis komitetas būtų dėl abiejų, nes kai pradedame vienas vieną, kitas – kitą… tai jeigu jie būtų atskirai. Bet yra siūlymas, galima balsuoti. Jeigu Ekonomikos komitetas nieko prieš, tai sukeičiame vietomis: pagrindinis komitetas dėl abiejų įstatymų būtų Audito komitetas, papildomas – Ekonomikos komitetas. Nėra prieštaraujančių? Taigi sukeičiame vietomis abu komitetus, tada viskas bus gerai. Svarstome balandžio 25 d.

11.42 val.
Įstatymo „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Austrijos Federalinės Vyriausybės susitarimo dėl keitimosi įslaptinta informacija ir įslaptintos informacijos abipusės apsaugos ratifikavimo“ projektas Nr. XIIP-344 (pateikimas)

Darbotvarkės 1-10 klausimas – įstatymo „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Austrijos Federalinės Vyriausybės susitarimo dėl keitimosi įslaptinta informacija ir įslaptintos informacijos abipusės apsaugos ratifikavimo“ projektas. Pranešėjas – J. Olekas.
J. OLEKAS (LSDPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamieji kolegos, Lietuvos Vyriausybei pasiūlius, Lietuvos Respublikos Prezidentė teikia Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Austrijos Federalinės Vyriausybės susitarimo dėl keitimosi įslaptinta informacija ir įslaptintos informacijos abipusės apsaugos ratifikavimo“ projektą. Teikiamo įstatymo projekto tikslas – ratifikuoti Lietuvos Respublikos ir Austrijos Federalinės Vyriausybės susitarimą dėl keitimosi įslaptinta informacija, įslaptintos informacijos abipusės apsaugos, pasirašytą 2012 m. lapkričio 13 d. Vienoje.
Remiantis Valstybės ir tarnybos paslapčių įstatymo 4 straipsnio 3 dalimi, valstybės paslaptį sudaranti informacija gali būti perduota tik esant tarptautinei sutarčiai dėl įslaptintos informacijos abipusės apsaugos. Nesant sutarties dėl įslaptintos informacijos abipusės apsaugos, tokia informacija gali būti perduota tik Paslapčių apsaugos koordinavimo komisijos sprendimu.
Susitarimas numato šalių įsipareigojimus, įslaptintos informacijos apsaugos reikalavimus, įslaptintų sandorių sudarymo sąlygas, vizitų procedūras, ginčų nagrinėjo tvarką, išlaidų, susijusių su susitarimo įgyvendinimu, pasidalijimo principus ir kitus klausimus.
Pagal Lietuvos Respublikos teisės aktus, kad susitarimas įsigaliotų, būtina, kad jį ratifikuotų Seimas. Austriją jau 2012 m. lapkričio mėn. informavome apie savo nacionalinių procedūrų, reikalingų susitarimui įsigalioti, įvykdymą.
Seimo kanceliarijos Teisės departamentas pastabų nepateikė, todėl prašome pritarti įstatymo projektui.
PIRMININKAS. Dėkoju. Jūsų paklausti nori M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkui. Gerbiamasis ministre, tie susitarimai, matyt, yra labai svarbūs. Sakykite, su mūsų kaimynais… Apskritai, kiek Lietuva jau turi tokių susitarimų ir susitarimų su kaimynais, pavyzdžiui, su Europos Sąjungos valstybėmis, su kitomis? Ar su visomis jau yra tokie susitarimai?
J. OLEKAS (LSDPF). Ačiū, gerbiamasis kolega, už klausimą. Tokių susitarimų jau pasirašyta ir galiojančių yra 18. Su mūsų kaimynėmis Latvija ir Lenkija turime tokius susitarimus ir dar yra daugybė susitarimų, kurie yra derinami. Tokių derinamų susitarimų dabar yra maždaug 12 ar 11.
PIRMININKAS. Dėkoju ministrui.
J. OLEKAS (LSDPF). Ačiū.
PIRMININKAS. Gerbiamieji kolegos, balsuojame, ar pritariame įstatymui „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir Austrijos Federalinės Vyriausybės susitarimo dėl keitimosi įslaptinta informacija ir įslaptintos informacijos abipusės apsaugos ratifikavimo“.
Už balsavo 64, prieš nėra, susilaikiusių nėra.
Gerbiamieji kolegos, turėčiau ištaisyti savo klaidą: dėl prieš tai svarstytų įstatymų papildomas komitetas yra ne Ekonomikos komitetas, o Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetas, paprasčiausiai į aukštesnę eilutę pasižiūrėjau.
Gerbiamieji kolegos, skelbiu pertrauką iki 12 valandos. Pertrauka iki 12 valandos.

Pertrauka

PIRMININKAS. Gerbiamieji kolegos, tęsiame rytinį posėdį. Svarstome darbotvarkės 1-11 klausimą – įstatymo „Dėl užsieniečių teisinės padėties“ kai kurių straipsnių pakeitimo ir papildymo projektą. Pateikimo stadija. Pranešėjas – R. Žemaitaitis.
Keista, kad nėra Remigijaus. Nedrausmingi.

12.02 val.
Įstatymo „Dėl užsieniečių teisinės padėties“ 2 ir 101 straipsnių pakeitimo, 53 straipsnio bei priedo papildymo projektas Nr. XIIP-253ES (pateikimas)

Svarstome darbotvarkės 1-12 klausimą – įstatymo „Dėl užsieniečių teisinės padėties“ 2 ir 101 straipsnių pakeitimo, 53 straipsnio bei priedo papildymo projektą. Pranešėjas – viceministras Elvinas Jankevičius. Prašau.
E. JANKEVIČIUS. Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamieji Seimo nariai, projektas parengtas, siekiant į įstatymą perkelti 2011 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos priimtą direktyvą. Siūloma nustatyti, kad užsieniečiams, kuriems suteikta papildoma apsauga Lietuvos Respublikoje, siekiantiems gauti leidimą nuolat gyventi Lietuvoje, į pragyventą 5 metų laikotarpį būtų įskaičiuota pusė to laiko, kurį pareiškėjas užtruko rašydamas prašymus ir juos teikdamas, arba jeigu tas laikas truko ilgiau nei 18 mėnesių, tada visas laikas.
Antras. Patikslinti įstatymo nuostatas, perkeliančias 2009 m. gegužės 25 d. Tarybos direktyvą „Dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir apsigyvenimo sąlygų siekiant dirbti aukštos kvalifikacijos darbą.“ Numatoma, kad užsieniečių, turinčių leidimą laikinai gyventi ir dirbti aukštos profesinės kvalifikacijos reikalaujantį darbą, siekiančių gauti leidimą nuolat gyventi, pragyventas 5 metų laikotarpis nelaikomas pertrauktu, jeigu užsienietis įrodo, kad į savo kilmės valstybę buvo išvykęs dirbti ar studijuoti.
Trečias. Patikslinti įstatymo nuostatas, perkeliančias Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą „Dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje.“ Atsižvelgiant į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo išaiškinimus, tikslinama įstatyme įtvirtinta kito asmens sąvoka, nes jos taikymas neturi priklausyti nuo asmens pilietybės ir išvykimo valstybės.
Taip pat yra atsisakoma nuostatos, pagal kurią Lietuvos Respublikos piliečio, pasinaudojusio laisvo asmenų judėjimo teise, šeimos nario teisė gauti ES leidimą laikinai gyventi kortelę priklauso tik nuo išvykimo šalies. Siūlome pritarti.
PIRMININKAS. Dėkojame už pristatymą. Jūsų nori paklausti šeši Seimo nariai. Pirmasis klausia R. J. Dagys.
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Gerbiamasis pranešėjau, mes panašų klausimą esame svarstę Seime, iškilo tos pačios diskusijos. Jūs kalbate apie direktyvos perkėlimą, bet direktyva perkeliama taip, kad išplėstai traktuojama „šeimos“ sąvoka. Jūs (…) sugyventinius, kas nėra niekaip mūsų reglamentuojama. Įteisinę tokią instituciją, mes iš esmės turėsime perimti visą jų „šeimos“ sąvokos supratimą. Tai tikrai nėra šitos direktyvos esmė. Kodėl? Nes yra pažeidžiamas subsidiarumo principas ir visų valstybių konstitucingumo principas. Kiekviena valstybė kitaip nustato tuos dalykus. Kodėl jūs taip išplėstai traktuojate šeimą?
E. JANKEVIČIUS. Tokia yra Europos Sąjungos praktika. Daugelis valstybių taiko ne tiktai šeimos nariams, bet ir sugyventiniams. Aš tik tiek galiu pasakyti.
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Atsiprašau, bet jūs sakėt, kad tai – direktyvinė nuostata…
PIRMININKAS. Dėkojam, nediskutuojam…
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Praktika yra įvairi, bet jūs sakote…
PIRMININKAS. Gerbiamasis komiteto nary, nereikia diskutuoti, užduosite klausimus komitetuose.
Klausia A. Ažubalis.
A. AŽUBALIS (TS-LKDF). Ačiū, pirmininke. Aš tik norėčiau tada paklausti gerbiamojo viceministro, ar jis žino, kodėl dar 2012 m. speciali darbo grupė, dirbusi prie pataisų dėl Užsieniečių teisinės padėties įstatymo, įrašė sąvoką „kitas asmuo“ arba „kiti asmenys“. Aš norėčiau paklausti jūsų, kaip jūs suprantate šitą sąvoką? Ir kokiu tikslu darbo grupė padarė tai, ką ir priėmė Seimas?
E. JANKEVIČIUS. Dabar man būtų sunku komentuoti 2012 m. darbo grupės rezultatus. Negalėčiau komentuoti. (Balsas salėje)
PIRMININKAS. Gerbiamasis kolega, nereikia dabar moralizuoti. Jūs turėsite visą teisę nepritarti tam įstatymo projektui. Mes dabar neužsiimkime tais dalykais, kurie mums nepriklauso. Atėjo viceministras, jis pateikė įstatymo projektą. Jūs klauskite ir susidarykite nuomonę – pritariate, nepritariate, o ne imkitės auklėjimo priemonių.
Klausia M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkui, gerbiamasis…
E. JANKEVIČIUS. Aš dar galėčiau papildyti, kad būtų suteikta teisė laisvai judėti žmogui, todėl buvo priimta ta sąvoka. (Balsai salėje)
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Jau galima, taip? Dėkui, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamasis kolega, mano klausimas toks. Žiūrėkite, kaip mes čia gyvename toje Lietuvoje? (Čia. Tiesiai priešais.) Lietuvos piliečiams stengiamės sudaryti kaip galima blogesnes sąlygas, kad jų kuo daugiau išvyktų iš Lietuvos, o užsieniečiams stengiamės sudaryti kaip galima geresnes sąlygas, kad jie čia bet kokiom priemonėm su savo sugyventiniais ir su visokiais partneriais atvyktų čia, į Lietuvą. Kažkokia keista mūsų logika. Bet mano klausimas yra toks. Sakykite, jeigu bus priimtas tas įstatymas (aš manau, kad jis gal nebus priimtas), kiek Lietuvos žmonių čia palies?
E. JANKEVIČIUS. Pirmiausia aš norėčiau atsakyti į jūsų klausimą, kad Lietuva yra Europos Sąjungos sudėtyje, ir mes esame viena bendrija. Iš tikrųjų jūs esate visiškai teisus, Lietuvoje mažėja žmonių. Jeigu vienas kitas papildomai dėl to atvažiuos iš kitų šalių, tai Lietuvai bus tik geriau. Nemanau, kad šis įstatymas palies labai daug žmonių.
PIRMININKAS. Dėkoju. Klausia P. Auštrevičius. Atsisako. V. V. Margevičienė.
V. V. MARGEVIČIENĖ (TS-LKDF). Dėkoju pirmininkui. Gerbiamasis viceministre, į Lietuvą atvyksta mokytis labai daug studentų beveik iš viso pasaulio. Lietuvos specialistai yra labai aukštos kategorijos. Mokslas Lietuvoje tikrai yra taip… Gal galite paaiškinti, kokie čia specialistai atvyks, kokių Lietuva neturi, nes mes turime tiek mokslo ir studijų įvairių programų, kad mums pavydi Europos Sąjunga? Kokie čia specialistai, gal galite įvardinti, kad jų Lietuva neturi?
E. JANKEVIČIUS. Kartais Lietuvai trūksta mokslininkų, aukštos… Žinote, sprendžia įmonės, kurios kviečia tuos asmenis. Būna vienetinių atvejų, kai tikrai nerandama specialisto Lietuvoje, ir tuo pagrindu yra kviečiamas kitas.
V. V. MARGEVIČIENĖ (TS-LKDF). Gerbiamasis viceministre, pas mus net ir darbo…
PIRMININKAS. Gerbiamieji Seimo nariai, dar kartą prašau – nereikia diskutuoti. Turėsime laiko svarstydami. Uždavėme klausimą, gavome atsakymą.
Klausia V. M. Čigriejienė.
V. M. ČIGRIEJIENĖ (TS-LKDF). Gerbiamasis viceministre, aš visiškai pritariu M. Zasčiurinsko ir V. V. Margevičienės klausimams ir niekaip nesuprantu, kodėl nepadedame saviems, o tiesiame ranką svetimiems? Prašom atsakyti.
E. JANKEVIČIUS. Mes visuomet padedame ir saviems, ir tiesiame ranką svetimiems, nes tokia yra bendra Europos Sąjungos nuostata, yra direktyva, ir mes ją įgyvendiname. Nieko čia blogo tikrai neatsitiks, bus keletu žmonių daugiau. (Balsai salėje)
PIRMININKAS. Dėkojame viceministrui. Už nori kalbėti J. Sabatauskas.
J. SABATAUSKAS (LSDPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamieji kolegos, įdomiai skambėjo kai kurių kolegų klausimai. Tada norėtųsi paklausti, ką jūs sakėte savo ministrui, kai jis derėjosi dėl šitos direktyvos Europos Sąjungos Ministrų Taryboje ir t. t.? Taigi, aš manyčiau, reikėtų pritarti Vyriausybės teikiamam projektui, o iš tiesų paskui komitetuose mes diskutuosime.
Tik noriu atkreipti dėmesį, kad pagrindinis komitetas šiuo klausimu visada būdavo Teisės ir teisėtvarkos komitetas. Nežinau, kaip čia dabar atsidūrė kitaip, gerbiamasis pirmininke? Posėdžio pirmininke, aš jums sakau. Pagrindinis komitetas turėtų būti Teisės ir teisėtvarkos komitetas. Ir kitas projektas, kurį turėjo pateikti R. Žemaitaitis, buvo komiteto sudaryta darbo grupė ir…
PIRMININKAS. Nekalbėkime apie R. Žemaitaitį, nes jo nėra, nebuvo pateikimo. Dėkojame.
Prieš kalba R. J. Dagys.
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Gerbiamieji kolegos, aš nenorėčiau, kad mes užsiliūliuotume ką tiktai pasakytomis kalbomis. Nėra čia tas klausimas toks paprastas. Normalus projektas, kuris susijęs su specialistų galimybėmis dirbti čia… Specialiai yra įtraukta nuostata, kuri yra išplėstinė, ji jokia ne direktyvinė, ji praplečia „šeimos“ sąvokos traktuotę visiškai priešingai, negu Lietuvos įstatymuose numatyta. Jeigu mes priimsime, čia bus mūsų pačių valia, o ne direktyvinė nuostata, ir mes turėsime ja visi vadovautis. Paskui ją primygtinai turėsime įteisinti ir savo piliečiams, nes negalėsime diskriminuoti savo piliečių… su užsienio padėtim. Todėl siūlau iš esmės atmesti šitą įstatymo projektą ir tobulinti, ir nepateikti daugiau, negu reikalauja direktyva.
PIRMININKAS. Gerai. Dėkoju.
Balsuojame. Kas pritaria, balsuoja už, kas turi kitokią nuomonę, balsuoja prieš arba susilaiko.
Už balsavo 21, prieš – 16, susilaikė 17. Nepritarta po pateikimo. Ar galime grąžinti iniciatoriams tobulinti? Galima. Ačiū.

12.12 val.
Vidaus tarnybos statuto 24 ir 26 straipsnių pakeitimo bei papildymo įstatymo projektas Nr. XIIP-267, Valstybės tarnybos įstatymo 31 ir 4 straipsnių papildymo ir pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIIP-268 (pateikimas)

Svarstome kompleksinį darbotvarkės 1-13 klausimą – Vidaus tarnybos statuto 24 ir 26 straipsnių pakeitimo bei papildymo įstatymo projektą Nr. XIIP-267 ir Valstybės tarnybos įstatymo 31 ir 4 straipsnių papildymo ir pakeitimo įstatymo projektą Nr. XIIP-268. Pranešėjas – viceministras Žimantas Pacevičius.
Ž. PACEVIČIUS. Laba diena, gerbiamasis posėdžio pirmininke, laba diena, gerbiamieji Seimo nariai! Šis įstatymas parengtas įgyvendinant Lietuvos Respublikos valstybės tarnybos įstatymo nuostatas. Jo tikslas. Pirma. Projektu siekiama sudaryti sąlygas statutiniams valstybės tarnautojams dirbti kitą darbą ir gauti už jį darbo užmokestį, t. y. atlyginimą, kai tai netrukdo tinkamai vykdyti jiems priskirtas funkcijas. Priėmus Lietuvos Respublikos valstybės tarnybos įstatymo pakeitimo ir papildymo įstatymą buvo panaikintas draudimas valstybės tarnautojams dirbti kitą darbą ir gauti kitą nei valstybės tarnautojams įstatymų nustatytą darbo užmokestį, kai tai nekliudo tinkamai vykdyti jiems priskirtas funkcijas. Ši nuostata be išlygų taikoma statutiniams valstybės tarnautojams, todėl reikia suderinti šias nuostatas tarpusavyje.
Antra. Siekiama reglamentuoti tarnybinio nusižengimo tyrimo ir tarnybinės nuobaudos skyrimo tvarką tais atvejais, kai pareigūnas perkeliamas į tarnybą kitoje vidaus reikalų įstaigoje arba kai jis atleidžiamas iš pareigų.
Valstybės tarnybos įstatyme nustatyta, kad statutiniams valstybės tarnautojams be išlygų taikomos nuostatos, užtikrinančios atsakomybės už tarnybinius nusižengimus neišvengiamumą, t. y. tarnybinio nusižengimo tyrimas, gavus oficialią informaciją apie galimą asmens tarnybinį nusižengimą, pradedamas, o pradėto tarnybinio nusižengimo tyrimas tęsiamas ir atitinkamas sprendimas dėl tarnybinio nusižengimo padarymo pripažinimo ir tarnybinės nuobaudos skyrimo priimamas net ir tais atvejais, kai asmuo perkeliamas į pareigas kitoje institucijoje ar įtaigoje arba kai jis atleidžiamas iš pareigų.
Siūlau pritarti.
PIRMININKAS. Dėkojame. Jūsų nori paklausti šeši Seimo nariai. Pirmas klausia A. Dumčius.
A. DUMČIUS (TS-LKDF). Dėkoju, pirmininke. Aš irgi atkreipiau dėmesį, kad tai yra gana senas įstatymas, ir siūlymas tų pataisų, ir panašiai. Klausimas būtų toks. Kai dabar tokia situacija su policija, kai neišvyksta pagal paskirtas funkcijas į iškvietimus, trūksta žmonių, girdime, kad net tūkstantis policininkų išeina per metus, tai dabar leidimas dirbti kitą darbą, jeigu netrukdytų priskirtoms funkcijoms, nesusidurtų čia, ne žirklės, prieštaraujančios viena kitai, tai situacijai, kurią mes šiandien turime?
Jeigu galima, aš dar paklausiu dėl policijos rėmėjų iš visuomenės. Pavyzdžiui, šauliai, ar ne laikas jiems suteikti didesnes funkcijas, tarkim, kaip policijos pagalbininkų?
Ž. PACEVIČIUS. Pirmiausia šis įstatymas jau veikia. Valstybės tarnybos įstatymas leidžia tai daryti ir jis dabar taikomas be išlygų. Mes tuos įstatymus, sakykim, suvienodiname, kad ir Vidaus tarnybos įstatyme tas būtų numatyta. Čia mes dabar nepakeisime.
Kitas dalykas. Policijos pareigūnai, be abejo, išeina ne tik dėl šių priežasčių, kurias mes čia siūlome, kad (…). Man atrodo, kaip tik yra tam tikra garantija, kad vis dėlto žmogus galėtų papildomai užsidirbti esant tam tikroms sąlygoms.
Kalbant apie policijos rėmėjus, aš tikrai dabar negalėčiau pasakyti, galbūt ir galima būtų kokias papildomas… bet reikia atskiros diskusijos.
PIRMININKAS. Klausia A. Anušauskas.
A. ANUŠAUSKAS (TS-LKDF). Gerbiamasis viceministre, išties Vidaus tarnybos statuto, kad ir anksčiau parengti, dabar daromi svarbūs pakeitimai, kurie iš tikrųjų eliminuoja galimybę išvengti tarnybinio nusižengimo tyrimo pakeitus darbovietę ar kai atleidus iš tarnybos po kurio laiko vėl sugrįždavo į tarnybą tariamai nepriekaištingos reputacijos. Bet ar galite kaip praktiškai vadovavęs tarnybai pasakyti, kad tokių pataisų jau pakaks šiems apėjimams eliminuoti, problemai išspręsti ir nebus galimybių apėjus vėl sugrįžti į kokias nors atsakingas pareigas pirmiausia statutinėse tarnybose?
Ž. PACEVIČIUS. Man iš praktikos neteko girdėti, kad atleisti grįžtų, tikrai buvo gana griežti reikalavimai. Kita vertus, mes kalbame apie tarnybinės nuobaudos skyrimą, jeigu jis išėjo ar panašiai. O priėmimas į kitą darbą yra nepriekaištingos reputacijos klausimas, jeigu jis atitinka. Jeigu jis buvo baustas, jeigu atitinka arba neatitinka, tai tas sprendimas bus priimtas. Vien nuobaudos pritaikymas neturės įtakos šitam reikalui.
PIRMININKAS. Klausia M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkoju, gerbiamasis pirmininke. Gerbiamasis kolega, mano klausimas toks. Žiūrint, pavyzdžiui, policijos finansavimą per pastaruosius ketverius metus, aiškiai buvo matoma, kaip policijos finansavimas buvo sistemingai mažinamas, darbuotojų skaičius taip pat buvo mažinamas, žodžiu, vyko kryptingas, bent mano akimis žiūrint, policijos naikinimas. Tai vienas teiginys.
Iki šio įstatymo pateikimo aš visą laiką maniau, kad mums, visiems Seimo nariams, reikia skirti dėmesį, kaip išspręsti dėl policijos socialinių garantijų ir atlyginimų, ir koncentruotis tik į šitą veiklą, o leidimas dirbti dar ir kitą darbą (čia tikriausiai vadovėlyje… vidurinės mokyklos net nereikia) sumažins policininkų darbo našumą, taip pat paveiks ir jų socialinį statusą, psichologinį nusiteikimą ir taip toliau.
Mano klausimas toks. Ar jūs nemanote, kad savo jėgas reikia skirti socialinėms garantijoms ir atlyginimams ir neteikti tokių siūlymų, kurie blaškys mūsų dėmesį?
Ž. PACEVIČIUS. Galvojame. Bet kodėl šitas siūlymas… Aš galiu pasakyti, kad buvo finansinių sunkumų ne tik policijos. Galima vardyti daug institucijų, kuriose buvo tokios pačios problemos. Bet aš kartoju, kad šitas įstatymas jau veikia, tik dabar Valstybės tarnybos įstatymas ir Vidaus tarnybos statuto įstatymas kaip ir prieštarauja, nors šios sąlygos, kad policijos pareigūnas ar kitas statutinis pareigūnas gali dirbti kitą darbą, jau dabar yra. Dabar įstatymu nedraudžiama dirbti.
PIRMININKAS. Klausia V. V. Margevičienė.
V. V. MARGEVIČIENĖ (TS-LKDF). Dėkoju. Gerbiamasis viceministre, gal jūs galėtumėte pasakyti kelis pavyzdžius, kokius papildomus darbus dabar dirba statutiniai pareigūnai? Aš žinau, kai mes išstatutinome kariuomenės orkestrą, tai žmonės pradėjo uždarbiauti vestuvėse, kavinėse groti. Ką daro statutiniai pareigūnai, koks tas jų papildomas uždarbis?
Ž. PACEVIČIUS. Tikrai negalėčiau pasakyti, įvairius darbus. Gali net meistrauti, net ir kalvystės darbus dirbti, kaip aš įsivaizduoju. Kai man teko dirbti Specialiųjų tyrimų tarnyboje, mes labai į tai žiūrėjome, aš nepasakyčiau, kad tokių atvejų buvo. Manėme, kad būtų tokio pareigūno tam tikras pažeidžiamumas. Bet dabar iš tikrųjų, man atrodo, daugelis pareigūnų norėtų tą darbą dirbti, ypač tie, kurie dirba tam tikru grafiku. Aš manau, kad priėmus tas nuostatas, kurios yra Valstybės tarnybos įstatyme, būtų tam tikra socialinė garantija. Mes puikiai žinome, jau kalbėta, koks finansavimas, kokie atlyginimai, ir šitas draudimas būtų dar vienas draudimas, dar būtų, jeigu būtų galima taip pasakyti, minusas pareigūnų atžvilgiu.
PIRMININKAS. Dėkojame. Aš noriu paprašyti kolegų leisti savo kolegoms išklausyti atsakymus, o ne diskutuokite su jais.
Klausia V. M. Čigriejienė.
V. M. ČIGRIEJIENĖ (TS-LKDF). Labai ačiū. Gerbiamasis viceministre, jūs vis ieškote statutiniams pareigūnams išimčių. Ar nemanote, kad reikia daryti taip, kaip valstybės tarnyboje? Juk tai susiję su visomis specialybėmis, ne tik su statutiniais pareigūnais. Argi iš gero žmogus ieško kitos tarnybos? Tai palaukite, kodėl tokią pataisą siūlote?
Ž. PACEVIČIUS. Mes ir teikiame šį įstatymo projektą, kad būtų taip, kaip visiems valstybės tarnybos tarnautojams. Tokia mintis ir yra. Jeigu mes nepateiksime, tai bus priešingai, nei jūs sakote.
PIRMININKAS. Ačiū. Klausia R. J. Dagys.
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Gerbiamasis viceministre, mano klausimas susijęs su tuo, ar jis yra derintas su Vyriausybe? Nes mes anksčiau krašto apsaugos žmonėms, orkestrantams esame suteikę galimybę dirbti, bet Krašto apsaugos ministerija net nepatvirtino nuostatų. Priešingai, nei kolega teigia, kol kas niekam neleidžia to daryti, nes nepatvirtino tų nuostatų. Kaip tik žinau, kad bus siūlomos priešingos nuostatos. O jūs siūlote vis dėlto įteisinti galimybę dirbti papildomai.
Klausimas, ar suderinta ir ar nemanytumėte, kad vis dėlto dabar, ir Vyriausybė apsisprendė, ir komitetas, tai turėtų eiti per visų statutinių pareigūnų garantijų įstatymą, kurį Vyriausybė žada teikti, premjeras mums pasakė, kad jis bus pateiktas rudens sesijoje, visų socialinių garantijų, tarp jų ir darbo apmokėjimo ir darbo sąlygų, įstatymas?
Ž. PACEVIČIUS. Tai koks klausimas? Aš atsiprašau.
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Ar jūs suderinote Vyriausybėje, ar jūs nemanote, kad šitas klausimas turėtų būti svarstomas kartu su teikiamu, numatytu teikti rudenį visų socialinių garantijų (darbo apmokėjimo, statutinių…) įstatymu, kartu su tuo turėtų būti svarstomas?
Ž. PACEVIČIUS. Iš tikrųjų mes dar prieš tai norime. Seime darbo grupės rengiamas pirmiausia Vidaus tarnybos statutas. Kalbėdami apie tą bendrą statutą, mes puikiai žinome, kad jau pora metų dirbama prie statutinių valstybės tarnautojų. Tai gali užtrukti. Tačiau aš vėl noriu akcentuoti, gerbiamieji Seimo nariai, tą dalyką, kad šitas įstatymas, šitos nuostatos jau dabar veikia pagal Valstybės tarnybos įstatymą. Ten aiškiai parašyta, kad gali dirbti valstybės tarnautojai tokį darbą. Tai dabar tik reikia, kaip jau ir kartoju, suderinti tas nuostatas tarpusavy, kad nė vienas įstatymas neprieštarautų kitam įstatymui. Mes dabar nesprendžiame šiuo projektu, ar jiems leidžiama dirbti, o tiesiog suderiname tas nuostatas.
PIRMININKAS. Dėkojame viceministrui. Gerbiamieji kolegos, nori kalbėti už tik trys Seimo nariai. Prieš nėra. Ar galime bendru sutarimu pritarti po pateikimo? Galime. Kompleksiniam 1-13 klausimui pritarta. Pagrindinis komitetas dėl pirmojo yra Teisės ir teisėtvarkos komitetas, papildomas – Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetas. R. J. Dagys – kairysis mikrofonas.
R. J. DAGYS (TS-LKDF). Iš tikrųjų bus toks labai chaotiškas darbas, nes šiuo metu komitetas yra pagrindinis visų statutinių pareigūnų darbo apmokėjimo, socialinių garantijų įstatymų teikėjas. Tai yra neatskiriama viso šio proceso dalis, kalbu apie Socialinių reikalų ir darbo komitetą. Vis dėlto jis negalėtų būti už borto, galbūt irgi būtų tikslinga jam ir vadovauti šiuo klausimu, nes ten bus vienokios nuostatos įtvirtintos, čia kitokios. Mes tada dėl krašto apsaugos sistemos irgi buvome pagrindiniu komitetu.
PIRMININKAS. Gerbiamieji kolegos, aš manau, šiuo atveju rašome kaip papildomą komitetą, nes mes ketvirtadienį svarstysime įstatymą dėl garantijų gairių, po svarstymo, aš manau atsižvelgsime. Jeigu neprieštaraujate, Socialinių reikalų ir darbo komitetas bus dar papildomas.
Dėl antrojo pagrindinis (blogai, kad vėl skirtingi) – Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetas, papildomi – Teisės ir teisėtvarkos komitetas ir Socialinių reikalų ir darbo komitetas. Dėkojame.
Gerbiamieji kolegos, dar turiu ištaisyti savo klaidą, padarytą prieš pertraukėlę. Dėl 1-10 klausimo – dėl įstatymo projekto pagrindinis – Užsienio reikalų komitetas, o papildomas – Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetas. Tai yra dėl Lietuvos Vyriausybės ir Austrijos susitarimo.

12.26 val.
Vadovybės apsaugos įstatymo 14, 16, 17, 19, 22, 25, 27 straipsnių pakeitimo ir papildymo, Įstatymo papildymo 191 straipsniu įstatymo projektas Nr. XIP-3786 (pateikimas)

Svarstome darbotvarkės 1-14 klausimą – Vadovybės apsaugos įstatymo kai kurių straipsnių pakeitimo ir papildymo, įstatymo papildymo 191 straipsniu įstatymo projektas. Pranešėjas – viceministras Ž. Pacevičius.
Ž. PACEVIČIUS. Šio įstatymo projekto tikslai: siekiant didesnio Vadovybės apsaugos departamento veiklos efektyvumo, siūloma apriboti Vadovybės apsaugos departamento direktoriaus kadencijos skaičių iki dviejų kadencijų iš eilės. Toks teisinis reguliavimas skatintų vadovybės atsinaujinimą, mažintų tikimybę korupcijos apraiškoms atsirasti ir sudarytų reikiamas prielaidas efektyviai departamento veiklai.
Antra, Vadovybės apsaugos departamento pareigūnai galėtų laiku ir efektyviai paveikti asmenis, (…) galinčius daryti teisinius pažeidimus ir tuo kelti grėsmę saugomų asmenų ar objektų saugumui, siūloma įtvirtinti tokią prevencijos priemonę, kaip didesnės rizikos asmens oficialus įspėjimas. Tai padėtų Vadovybės apsaugos departamento pareigūnams užkirsti kelią didesnės rizikos asmenų keliamoms grėsmėms saugomiems asmenims ar saugomiems objektams. Šiai prevencinei priemonei įtvirtinti būtų sudaryta galimybė operatyviai reaguoti į galimas grėsmes saugomų asmenų ar saugumų objektų saugumui.
Trečia, sudaryti sąlygas Vadovybės apsaugos departamento pareigūnams užtikrinti efektyvesnę saugomų asmenų ir saugumų objektų apsaugą, įtvirtinti jiems šiam tikslui pasiekti būtinas teises. Teisę laikinai apriboti patekimą į tam tikrą teritoriją arba patalpą, teisę įpareigoti fizinius ar juridinius asmenis laikinai nutraukti vykdomus darbus, teisę laikinai apriboti ar uždrausti transporto eismą, teisę reikalauti iš asmens nesiartinti prie saugomo asmens Vadovybės apsaugos departamento pareigūnų nurodytu atstumu.
Ketvirta, siekiant įgyvendinti teisinio reguliavimo išsamumo ir aiškumo principus, patikslinti prievartos priemonių ir atvejų, kai būtų galima naudoti atitinkamas prievartos priemones, sąrašą, apibrėžiant „psichinės prievartos“ sąvoką.
Penkta, aiškiai nurodyti subjektus, teikiančius duomenis Vadovybės apsaugos departamentui, bei sąlygas, pagal kurias šie duomenys teikiami, ir suderinti įstatymo nuostatas su Lietuvos Respublikos biudžeto sandaros įstatymo nuostatomis.
PIRMININKAS. Dėkoju, viceministre. Jūsų nori paklausti trys Seimo nariai. Pirmasis klausia A. Anušauskas.
A. ANUŠAUSKAS (TS-LKDF). Gerbiamasis viceministre, į Vadovybės apsaugos įstatymo pakeitimus yra įrašoma teisė pareigūnui vykdyti, cituoju, „psichinę prievartą, kuri suprantama kaip įspėjimas naudoti fizinę prievartą, šaunamąjį ginklą.“ Man asmeniškai tokia sąvoka asocijuojasi su liūdnai pagarsėjusia psichiatrine prievarta. Ar tikrai pasirinkta tinkama sąvoka, ar nereikėtų naudoti psichologinio poveikio ar įtaigos, ko nors panašaus, kas tikrai atitiktų turinį? Taip pat atsiranda vadinamasis oficialus įspėjimas, bet nenumatyta, kas bus, jeigu nebus paisoma to oficialaus įspėjimo. Tai gal reikėtų vartoti kitą terminą – „oficialus perspėjimas“, juolab kad teisinėje sistemoje jisai jau egzistuoja?
Ž. PACEVIČIUS. Iš tikrųjų su jumis dėl visų jūsų pastabų sutikčiau, reikėtų komitete tuos dalykus svarstyti.
PIRMININKAS. Klausia S. Šedbaras.
S. ŠEDBARAS (TS-LKDF). Gerbiamasis kolega, projekte plečiamos departamento teisės, prerogatyvos, tokios policinės funkcijos daugiau. O ten kitame straipsnyje, matome, šiek tiek koreguojama nuostata, kad pasitelkia Vadovybės apsaugos departamentas policiją savo funkcijoms vykyti. Kaip manote jūs, būdamas specialistas tos srities, ar tų tokių policinių prerogatyvų plėtimas Vadovybės apsaugos departamente yra geras dalykas? Galbūt užtenka pasitelkti policiją, jie labai dažnai ir dirba kartu? O čia dabar vienu metu pasitelkia, o kitu metu lyg ir patys jau turi kai kurias policines funkcijas arba turės tokias funkcijas plačiau. Kaip jums atrodo?
Ž. PACEVIČIUS. Aš iš tikrųjų manyčiau, kad, be jokios abejonės, tas funkcijas, kurias turi atlikti policija, turėtų vykdyti policija, bet čia priklauso nuo tam tikros situacijos kokioje nors artimesnėje aplinkoje ar dar kur, nebūtinai gatvėje, kur, sakykime, policijos pareigūnų galėtų ir nebūti. Aš manau, kad įstatymo projektas dabar, prieš artėjant pirmininkavimui Europos Sąjungos Tarybai, tikrai būtų reikalingas.
PIRMININKAS. Klausia M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkui. Aš noriu pratęsti kolegos S. Šedbaro klausimą truputį kitu aspektu. Iš tiesų vado funkcijos yra plečiamos, tai pirmas teiginys. Antras teiginys, Vidaus reikalų ministerijos struktūrą sudaro dvi struktūros, tai yra Policijos departamentas ir Valstybės apsaugos departamentas. Policijos vadovą skiria vidaus reikalų ministras, o policijos vadovą skiria valstybės Prezidentas. Kaip jums atrodo, ar šios dvi funkcijos ir jų veikla yra suderinamos, negali sukelti ateityje kokių nors problemų? Nežinau, ar aiškiai paklausiau.
Ž. PACEVIČIUS. Iš tikrųjų ne, panašus klausimas. Kadangi, be jokios abejonės, šio įstatymo projekto iniciatoriai buvo Vadovybės apsaugos departamentas, žmonės per tam tikrą laiką susidūrė su tam tikru reglamentavimo nebuvimu arba netikslaus nebuvimo… Man atrodo, kad vis dėlto tos priemonės, pačių Vadovybės apsaugos departamento pareigūnų prašymu, turi būti reglamentuotos taip, kad jie galėtų lengviau dirbti. O tai, kad prieštarautų tos institucijos… tikrai, man atrodo, jeigu imtume bendrai, tai labai skiriasi jų funkcijos. Kaip čia kalbėjau, gali tik labai siauroje vietoje perspinti.
PIRMININKAS. Dėkojame, viceministre. Gerbiamieji kolegos, norinčių kalbėti už ir prieš nėra. Ar galime bendru sutarimu? Galime. Bendru sutarimu pritarta. Pagrindinis komitetas… Yra prašymai dviejų komitetų, aš matau, Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto ir Teisės ir teisėtvarkos komiteto. Gal vienas komitetas atsisako, kad nereikėtų balsuoti alternatyviai? Balsuojame alternatyviai. Kas balsuoja už Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetą, balsuoja už, kas balsuoja už Teisės ir teisėtvarkos komitetą, – prieš, susilaikiusieji neskaičiuojami. Pagrindinis komitetas – Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetas, papildomi tada bus Teisės ir teisėtvarkos ir Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetai. Įstatymą siūloma svarstyti gegužės 7 d., kaip ir prieš tai du svarstytus, t. y. kompleksinį 1-13.
Ačiū, viceministre. Jūs dar norite?
Ž. PACEVIČIUS. Norėjau.
PIRMININKAS. Minutėlę, aš nematau daugiau jūsų…
Ž. PACEVIČIUS. Tarnybos įstatymo 31 ir 4.
PIRMININKAS. Tai jūs jau kartu pristatėte. Ten kompleksinis. Kadangi viceministrai pirmą kartą, jie nežino visos tvarkos. Viskas gerai. Pritarta.

12.34 val.
Įstatymo „Dėl Jungtinių Tautų konvencijos dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo ratifikavimo“ projektas Nr. XIIP-291, Pilietybės įstatymo 18 ir 40 straipsnių papildymo ir pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIIP-292 (pateikimas)

Svarstome kompleksinį 1-15 klausimą – įstatymo „Dėl Jungtinių Tautų konvencijos dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo ratifikavimo“ projektą Nr. XIIP-291 ir Pilietybės įstatymo 18 ir 40 straipsnių papildymo ir pakeitimo įstatymo projektą Nr. XIIP-292. Pranešėjas viceministras Elvinas Jankevičius.
E. JANKEVIČIUS. Laba diena. Dėl Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl Jungtinių Tautų konvencijos dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo ratifikavimo“ projekto. Šis įstatymo projektas turi du tikslus. Pirmas – prisijungti prie Jungtinių Tautų konvencijos kartu su 50 šalių, tarp jų 15 Europos Sąjungos šalių, ir mažinti savo šalyje asmenų be pilietybės skaičių. Šiuo metu Lietuvoje yra per 4 tūkst. asmenų, kurie neturi pilietybės. Prisijungdami prie konvencijos mažinsime tų asmenų skaičių. Ir antras tikslas prisijungiant prie konvencijos yra išlaikyti vis dėlto teisę pripažinti asmenį, netekusį pilietybės, tam tikrais atvejais.
Dabar, jeigu kartu pristatome Lietuvos Respublikos pilietybės įstatymo 18 ir 40 straipsnių papildymo ir pakeitimo įstatymo projektą, tai siekiama suderinti Pilietybės įstatymo ir Jungtinių Tautų konvencijos dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo nuostatas. 18 straipsnyje siekiame išskirti asmenų be pilietybės grupę ir numatyti palankesnes natūralizacijos sąlygas. Tokiems asmenims Lietuvos Respublikos pilietybė galės būti suteikta, jei teisėtai nuolat gyvena Lietuvos Respublikoje pastaruosius 5 metus. O 40 straipsnyje yra apie tuos dokumentus, kuriuos jie turi pristatyti.
PIRMININKAS. Dėkojame, viceministre. Jūsų klausti nori trys Seimo nariai. Pirmoji klausia L. Graužinienė.
L. GRAUŽINIENĖ (DPF). Ačiū, gerbiamasis pirmininke. Jūsų dėl Pilietybės įstatymo noriu klausti. 18 straipsnį papildote nauja 2 dalimi. Ir čia siūloma įtraukti naują teisinę normą, kuri leistų asmenims be pilietybės įgyti Lietuvos Respublikos pilietybę natūralizacijos būdu. Ligšioliniame teisiniame reguliavime numatyta, kad asmuo be pilietybės Lietuvos Respublikos pilietybę gali įgyti išimties tvarka, netaikant natūralizacijos būdo, tačiau minėtas asmuo turi būti integruotas į visuomenę. Kita galimybė yra minėtas būdas. Siūlomu įstatymo projektu būtų keičiamas teisinis reguliavimas, nes išskiriama atskira grupė asmenų, t. y. asmenys be pilietybės, kurie gali įgyti pilietybę 18 straipsnio numatyta tvarka. Todėl ne visai tampa aiškios šios dalies sąsajos su dabar galiojančios redakcijos 10 straipsniu. Pagal dabartinį reguliavimą asmenų be pilietybės, nuolat gyvenančių Lietuvoje, šeimoje gimęs vaikas natūraliai tampa Lietuvos Respublikos piliečiu. Ar tokiu reguliavimu nebus prieštaraujama 10 straipsniui?
E. JANKEVIČIUS. Ačiū už ilgą klausimą. Ne, nebus prieštaravimų dėl 10 straipsnio. Lietuvoje yra 4 tūkst. 132 asmenys be pilietybės ir tie, kurie gimė Lietuvoje, galės pasinaudoti, užuot gyvenę 10 metų, galės gyventi 5 metus ir jiems bus suteikta pilietybė. (Balsai salėje)
PIRMININKAS. Klausia P. Auštrevičius. Gerbiamoji Loreta, nediskutuokime. Jaunas dar, atsakys. P. Auštrevičius. Nėra ar miega? Pabuskite, Petrai, klauskite.
P. AUŠTREVIČIUS (LSF). Kaip tai? Posėdžio pirmininke, aš kantriai laukiu, kol baigsis ginčai. Tam tikra pagarba kalbėtojui.
Gerbiamasis pranešėjau, aš noriu pasiteirauti, ar šios konvencijos ratifikavimas nesukurs Lietuvai papildomų prievolių, nes Šengeno erdvėje laisvas gyventojų judėjimas ir, tarkime, didelė ne piliečių kolonija, arba, sakykime, gyventojų grupė Latvijoje? Ar mes neprisiimsime tokiu būdu papildomų kokių nors įsipareigojimų, jeigu, tarkime, Latvijoje gyvenantys ir pilietybės neturintys žmonės tiesiog fiziškai persikeltų į Lietuvą? Mums nesukurs tos papildomos prievolės pagreitintai natūralizuoti? Juolab kad nėra jokio skirtumo. Lietuva, Latvija – kaimyninės valstybės ir judėjimas per sieną yra labai labai lengvas. Ačiū.
E. JANKEVIČIUS. Ne, nesukurs. Kalbama tik apie tuos asmenis, kurie yra gimę Lietuvos Respublikos teritorijoje. Tik gimę.
PIRMININKAS. Klausia M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkui. Gerbiamasis pranešėjau, aš šiek tiek noriu pratęsti kolegos klausimą. Pirmas klausimas toks. Virš 4 tūkst. yra be pilietybės. Pakomentuokite, iš kur jų tiek daug Lietuvoje atsirado? Ir dar vienas klausimas. Latvija ir Estija ratifikavo šitą dokumentą, ar ne?
E. JANKEVIČIUS. Pirmiausia ačiū už klausimą. Padėtis yra tokia, kad Lietuvoje yra per 4 tūkst. asmenų be pilietybės. Dar susiklostė nuo senų laikų. Jie neturi nei Rusijos pilietybės, nei Lietuvos, bet kiekvienais metais tam tikras asmenų skaičius tampa Lietuvos piliečiais. Praeitais metais 170 tokių asmenų tapo Lietuvos piliečiais.
O dabar antra dalis buvo, jeigu galima?.. (Balsai salėje) Latvija yra ratifikavusi. Estija, dabar neturiu duomenų. Palaukite. Galiu pasakyti, kad Latvija ratifikavo.
PIRMININKAS. Viceministre, vis tiek bus svarstoma komitetuose, tai atsakysite į tai, pasiruoškit atsakyti į tokius klausimus. Dėkojame. Ar galima bendru sutarimu pritarti? Reikia balsuoti. Gerai, balsuojame. Ar pritariame kompleksiniam 1-15 – įstatymų projektams. Dėkoju, viceministre, jūs dabar jau galite palikti tribūną.
Už balsavo 57, prieš – 5, susilaikė 8. Kompleksiniam 1-15 klausimui – įstatymo „Dėl Jungtinių Tautų konvencijos dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo ratifikavimo“ ir Pilietybės įstatymo 18 ir 40 straipsnių papildymo ir pakeitimo įstatymo projektams pritarta. Dėl pirmojo klausimo pagrindinis komitetas – Užsienio reikalų komitetas, papildomi – Teisės ir teisėtvarkos komitetas ir Žmogaus teisių komitetas. Dėl antro klausimo pagrindinis – Žmogaus teisių komitetas, papildomi – Teisės ir teisėtvarkos komitetas ir Užsienio reikalų komitetas. Siūloma svarstyti balandžio 25 d.

12.41 val.
Seimo nutarimo „Dėl pritarimo S. Urbanavičiaus skyrimui Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriumi“ projektas Nr. XIIP-345 (pateikimas)

Svarstome darbotvarkės 1-16 klausimą – Seimo nutarimo „Dėl pritarimo S. Urbanavičiaus skyrimui Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriumi“. Pranešėjas – Jonas Markevičius, Respublikos Prezidento vyriausiasis patarėjas. Prašom.
J. MARKEVIČIUS. Gerbiamasis posėdžio pirmininke, gerbiamieji Seimo nariai. Leiskite pristatyti Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu teikiamą kandidatą į Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pareigas Saulių Urbanavičių. S. Urbanavičius savo karjerą teisėsaugoje pradėjo beveik prieš 20 metų ir pradėjo nuo eilinių pareigų. Vienos iš pirmųjų pareigų buvo Vilniaus vyriausiojo policijos komisariato Organizuotų nusikaltimų tyrimo tarnybos vyriausiasis inspektorius. Vėliau buvo pakviestas dirbti į Muitinės tarnybą, kur irgi taip pat pradėjo nuo eilinio, nuo vyriausiojo inspektoriaus. Savo tarnyboje jaunas gabus žmogus buvo pastebėtas ir pradėjo nuosekliai kilti karjeros laiptais. Dirbdamas muitinėje jis ėjo įvairias pareigas – nuo skyriaus viršininko iki direktoriaus pavaduotojo. 2008 m. buvo paskirtas Muitinės kriminalinės tarnybos direktoriumi. S. Urbanavičiaus vadovaujama Muitinės kriminalinė tarnyba dalyvavo išaiškinant, užkardant dviejų didžiausių Lietuvos istorijoje nusikalstamų susivienijimų, užsiimančių kontrabanda, veiklą. Šiose bylose buvo areštuota dešimtys milijonų litų.
Kandidatas turi patirties ir organizuojant, ir vykdant ir tarptautinius tyrimus. Tarptautinių tyrimų metu buvo išaiškintos nusikalstamos schemos ir buvo atlikti dideli sulaikymai, apginti Lietuvos interesai. Už šią veiklą S. Urbanavičius 2011 m. buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi.
Kandidatas į Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pareigas yra naujos kartos atstovas, savo tarnybą pradėjęs nepriklausomoje Lietuvoje. 40-mečio profesionalo vertybės formavosi ir dirbant kartu su Lietuvos teisėsauga, ir glaudžiai bendradarbiaujant su užsienio partneriais. Už sėkmingą tarnybą ir profesionalų darbą S. Urbanavičiaus nuopelnai buvo ne kartą įvertinti įvairių teisėsaugos institucijų žinybiniais ženklais ir apdovanojimais.
S. Urbanavičius jau metus dirba Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pirmuoju pavaduotoju, todėl galima teigti, kad tikrai yra įsigilinęs į šio darbo specifiką.
Prezidentė tikisi, kad S. Urbanavičius savo patirtimi teisėsaugoje ir įgytomis profesinėmis žiniomis tikrai sustiprins Specialiųjų tyrimų tarnybos darbą, plačiai taikys išplėstinį turto konfiskavimą ir tikrai skirs didelį dėmesį ir analitinei prevencinei veiklai.
Savo pristatymą baigiau. Dėkoju.
PIRMININKAS. Dėkojame Prezidentės vyriausiajam patarėjui. Noriu, kolegos, priminti, kad pagal Statutą 10 minučių turi pateikėjas, iki 10 minučių kalbės kandidatas ir po to bus galima klausti kandidato.
Dėkojame patarėjui ir kviečiame į tribūną S. Urbanavičių.
S. URBANAVIČIUS. Laba diena, gerbiamasis posėdžio pirmininke, gerbiamieji Seimo nariai! Trumpai prisistatysiu. Esu Saulius Urbanavičius. Gimiau, augau, mokiausi ir visą gyvenimą dirbu Vilniuje.
Baigęs teisės mokslus 1994 m. pradėjau savo darbo karjerą Vilniaus kriminalinėje policijoje, dirbau Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnyboje. Joje išdirbau 6 metus inspektoriumi. Pagrindinis darbas buvo operatyvinė veikla. Vėliau savo darbo karjerą tęsiau Muitinės departamente, Muitinės kriminalinėje tarnyboje. Taip pat dirbau operatyvinį darbą, vykdžiau analitinę veiklą. Muitinės kriminalinėje tarnyboje dirbau nuo pirmos dienos, esu prisidėjęs prie jos kūrimo. Kaip buvo minėta, nuosekliai kilau karjeros laiptais, perėjau visas grandis ir paskutinius ketverius metus vadovavau Muitinės kriminalinei tarnybai. Šiuo metu (nuo praeitų metų vasario mėnesio) esu Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pirmasis pavaduotojas, atsakingas už baudžiamąjį persekiojimą.
Esu teikiamas į Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pareigas, todėl labai trumpai turėčiau pristatyti, be abejo, dėl laiko stokos tik esminius, pagrindinius darbus, nes darbų yra suplanuota tikrai labai daug. Tarnyba ir toliau tęstų savo veiklą trimis pagrindinėmis kryptimis: baudžiamasis persekiojimas, korupcijos prevencija ir antikorupcinis visuomenės švietimas ir informavimas.
Kalbant apie baudžiamąjį persekiojimą, be abejo, tarp prioritetinių jau suplanuotų ir patvirtintų darbų atsirastų nauji prioritetiniai darbai – finansiniai tyrimai. Kaip žinote, finansiniai tyrimai šiuo metu labai glaudžiai susiję su korupcinio pobūdžio nusikalstamų veikų tyrimais, tai yra neatsiejama dalis. Išplėstinis turto konfiskavimas ir neteisėtas praturtėjimas taip pat būtų prioritetiniai darbai. Kas dabar labai aktualu ir svarbu ir, manau, turėsime pradėti daryti nedelsiant, tai nuolatinė ir sistemiška išteisinamųjų nuosprendžių analizė, kad ateityje vis dėlto būtų išvengta klaidų ir abejonių dėl įrodymų pagrįstumo, jų pakankamumo sumažinant išteisintų asmenų skaičių. Šioje vietoje norėčiau pabrėžti, kad Specialiųjų tyrimų tarnyba nėra vienintelė atsakinga už visą baudžiamąjį persekiojimą, ji atsakinga už tam tikrą segmentą, už kriminalinę žvalgybą ir ikiteisminį tyrimą.
Kas dar labai svarbu, tai analitinė veikla tarnyboje. Šioje srityje taip pat būtinos pertvarkos, nes šiuo metu analitinė veikla vykdoma nepakankamai, todėl šią sritį numatoma pertvarkyti iš esmės tiek formuluojant naujus uždavinius, tiek stiprinant personalą.
Kalbant apie korupcijos prevenciją, šalia dabar esančių priemonių būtinos ir naujos efektyvios priemonės. Siūlysime tobulinti ir Korupcijos prevencijos įstatymo nuostatas, aiškiai apibrėžiant „nepriekaištingos reputacijos“ ir „patikimumo“ sąvokas, taip susiaurinant asmens, priimančio į pareigas, vienašališko ir suinteresuoto sprendimo priėmimo galimybes.
Kalbant apie antikorupcinį švietimą ir visuomenės informavimą, taip pat labai svarbu, kad tarnyba, siekdama formuoti teigiamą įvaizdį ir reputaciją, reikiamu laiku ir aiškiai informuotų visuomenę apie atliktus darbus, o kilus tam tikroms rezonansinėms situacijoms suprantamai ir aiškiai paaiškintų žmonėms, kodėl tarnyba, vykdydama jai pavestas užduotis, turėjo arba netgi privalėjo atlikti tam tikrus veiksmus.
Labai svarbus klausimas, ir mes turime nemažai problemų šioje srityje, tai yra personalas ir tarnybos patrauklumas. Pastarųjų metų darbuotojų kaita kelia tikrai labai didelį nerimą. Būtina didinti tarnybos patrauklumą ir konkurencingumą tarp kitų institucijų, tarp kitų tarnybų. Taip pat bandyčiau, jeigu būčiau patvirtintas, sustabdyti nuo 2008 m. ženkliai mažėjantį tarnybos finansavimą ir argumentuotai bei pagrįstai siekti jo didėjimo.
Trumpai tiek. Ačiū. Mielai atsakysiu į klausimus.
PIRMININKAS. Kaip suprantu, galima jūsų klausti, jūs baigėte.
Pirmasis klausia P. Auštrevičius. Klausimams turime 15 minučių.
P. AUŠTREVIČIUS (LSF). Dėkoju, posėdžio pirmininke. Gerbiamasis kandidate, iš tiesų jūs teisingai pastebėjote: Specialiųjų tyrimų tarnyba yra viena iš teisėsaugos institucijų, kuri vykdo baudžiamąjį persekiojimą tam tikroje srityje. Tačiau viešumoje tenka dažnai matyti, kuomet ar Specialiųjų tyrimų tarnyba, ar kitų teisėsaugos institucijų agentai veda tam tikrus asmenis surakintomis rankomis, tuo lyg ir pademonstruodami, kad tas asmuo lyg ir nusipelnęs bausmės. Tačiau po kurio laiko paaiškėja, kad byla iš esmės nutraukiama, tas asmuo yra laisvėje, jam nepateikti kaltinimai ir viskas baigiasi. Tačiau viešumoje sudaromas įspūdis, kad asmuo tikrai pažeidė įstatymą, jis yra vertas bausmės. Aš sutinku, kad atgrasinimas, viešas atgrasinimas yra svarbu, tačiau kaip jūs ketinate reaguoti ir veikti šioje srityje tokiose situacijose?
S. URBANAVIČIUS. Ačiū už klausimą. Tikrai sieksiu, kad poveikio priemonės būtų taikomos tik neabejotinai tyrimu nustačius nusikaltimą padariusį asmenį ir esant tam būtinoms aplinkybėms.
PIRMININKAS. Gerbiamieji kolegos, primenu, kad klausimui – 1 minutė. Z. Žvikienė.
Z. ŽVIKIENĖ (DPF). Ačiū, gerbiamasis posėdžio pirmininke. Gerbiamasis pretendente, jūs kalbėdamas paminėjote vieną tokį aspektą kaip prioritetinį darbą dėl neteisėto praturtėjimo. Jūs turbūt puikiai žinote, kad šiandien atsakomybė už neteisėtą praturtėjimą labai sunkiai skinasi kelią ir baudžiamųjų bylų su įsiteisėjusiu nuosprendžiu kažin ar mes šiandien turime.
Noriu jūsų paklausti, kokius pagrindinius veiksmus, jūs manote, būtina atlikti ir kokiomis kryptimis, kad būtų galima išaiškinti neteisėto praturtėjimo atvejus, taip juos išaiškinti ir surinkti įrodymus, kad iš tikrųjų būtų galima patraukti baudžiamojon atsakomybėm, kaip yra numatyta įstatymuose? Ar jūs nemanote, kad tam tikrų institucijų nesugebėjimas atlikti tuos veiksmus yra tas korupcinis laukas?
S. URBANAVIČIUS. Ačiū. Kalbant apie neteisėtą praturtėjimą, tai, kaip minėjau, labai susiję su korupcinio pobūdžio nusikalstamų veikų tyrimu. Tikrai sieksime, kad klausimai, susiję su neteisėtu praturtėjimu, būtų ne tik strateginiuose veiklos planuose, ne tik padalinių metiniuose veiklos planuose, bet konkrečiuose tyrimuose, kad pareigūnas galėtų bent jau patikrinti informaciją, taip pat tyrimą nukreipti ta linkme, kad tikrai būtų atsakyta į klausimą, ar tas žmogus yra neteisėtai praturtėjęs, ar tikrai yra sukaupęs to turto.
PIRMININKAS. Klausia A. Bilotaitė.
A. BILOTAITĖ (TS-LKDF). Dėkoju posėdžio pirmininkui. Gerbiamasis pretendente, norėčiau jūsų paklausti, kaip vertinate Specialiųjų tyrimų tarnybos veiklą, nes nuo 2002 m. korupcijos suvokimo indeksas yra nelabai pakitęs. Taip pat Specialiųjų tyrimų tarnyba pradeda daug tyrimų dėl asmenų veiklos ir labai dažnai tie asmenys būna išteisinami. Ar nemanote, kad apskritai Specialiųjų tyrimų tarnybai reikėtų atlikti kaštų ir naudos analizę, nes tas bylų kiekio ir padaromos valstybei žalos dydžio santykis kartais yra toks nelabai, sakyčiau, geras. Gal galėtumėte atsakyti į šitą klausimą. Ir ką manote apie pranešėjų apsaugą Lietuvoje? Dėkoju.
S. URBANAVIČIUS. Pirmas klausimas buvo dėl indekso. Galiu pasakyti, kad tarnyba nėra iš tikrųjų vienintelė atsakinga. Mes sieksime sutelkti visas institucijas šitam bendram tikslui.
Dėl išteisinamųjų nuosprendžių, kaip minėjau, tą veiklą vykdysime nedelsdami. Tai yra išsami ir nuolatinė išteisinamųjų nuosprendžių analizė, tai yra mūsų pačių klaidų analizė, įrodymų, galbūt trūkumų priežasčių ar jų nepagrįstumo priežasčių išaiškinimas ir panašiai. Aš manau, kad iki šiol tas nebuvo visapusiškai daroma. Manau, tai tikrai turės būti naudinga.
PIRMININKAS. Kviečiu klausti K. Daukšį.
K. DAUKŠYS (DPF). Kadangi į mano klausimą iš esmės atsakė, tai aš tik galiu palinkėti sėkmės.
PIRMININKAS. Dėkoju už trumpą ir aiškų klausimą. M. Zasčiurinskas tokį pat trumpą klausimą užduos.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Dėkui. Aš atvirą ir konkretų klausimą, be teorijos. Sakykite, ar buvo laikotarpiai, kad Lietuvoje būtų sumažėjusi kontrabanda? Antras klausimėlis, toks niuansas: sakykite, kaip jūs tapote pirmuoju pavaduotoju, kas pasiūlė?
S. URBANAVIČIUS. Ačiū. Dėl kontrabandos. Jeigu prisimintume tiesiog 2000 metus, tai po sulaikymo, ypač po trijų pagrindinių grupuočių sulaikymo, tuo metu, kai Muitinės kriminalinė tarnyba kartu Valstybės saugumo departamentu atliko tyrimus, netgi buvo tarptautiniai tyrimai ir Didžiosios Britanijos kolegoms padedant, ir Vokietijos kolegoms pradedant, tai tiesiog buvo labai kritusi kontrabanda. Tada mes rėmėmės ne tik savo statistika, mes rėmėmės Europolo ir OLAF organizacijų pateiktais duomenimis.
Be abejo, po kiekvieno sulaikymo, stambesnės grupuotės sulaikymo, tie kiekiai banguoja. Vėlgi galima žiūrėti į europines bendras pateiktas ataskaitas. Aišku, po kuriuo laiko tą vietą neišvengiamai užima kiti asmenys, kurie organizuoja kontrabandą.
PIRMININKAS. Klausia V. Juozapaitis.
V. JUOZAPAITIS (TS-LKDF). Dėkoju. Gerbiamasis pretendente, kaip jūs žiūrite į pastaruoju metu kai kurių žiniasklaidos priemonių rodomą iniciatyvą demonstruoti arba kaip nors provokuoti Seimo narius, tirti jų reakciją, vykdant nusikalstamos veiklos modelį arba imitavimą? Aš turiu omeny visų mūsų gautas žinutes į elektroninį paštą. Ne vienas Seimo narys kreipėsi nežinodamas, kad tai yra konkrečių žmonių pajuokavimas, į Specialiųjų tyrimų tarnybą, dabar vykdomas tyrimas, gaištamas laikas ir t. t. Ar nevertėtų kokių nors preventyvių priemonių būtent toms priemonėms arba žiniasklaidos priemonėms, arba apskritai norintiems pajuokauti, ką nors pasiūlyti? Ačiū.
S. URBANAVIČIUS. Ačiū. Vertinu tai, be abejo, neigiamai, nes vertinu kaip provokaciją. Kaip jūs paminėjote, šiuo metu yra atliekamas ikiteisminis tyrimas. Jo perspektyvas taip pat vertiname skeptiškai, nes iš tikrųjų tos galbūt tiesioginės tyčios papirkti ir nebuvo šioje vietoje, tačiau netgi ir tokiu atveju, jeigu tyrimas būtų nutrauktas, mes vis tiek nepaliksime, kreipsimės greičiausiai į Žurnalistų etikos komisiją, kad ji išnagrinėtų tokias situacijas.
Dėl prevencijos. Turbūt kiekvienam tokiam atvejui būtų sunku sugalvoti kokias nors prevencines priemones.
PIRMININKAS. Dėkoju. Klausia A. Anušauskas.
A. ANUŠAUSKAS (TS-LKDF). Gerbiamasis pretendente, norėjau jūsų nuomonės. Kiekvienos naujos Seimo kadencijos metu atsiranda pačių įvairiausių iniciatyvų dėl reorganizacijos veikiančios tarnybos. Aš pamenu, kad buvo siūlymų nuo uždarymo iki prijungimo prie ko nors. Dabar irgi egzistuoja tokių siūlymų. Jūsų vertinimu, vis dėlto ar tokia reorganizacija, siūlymas sujungti su Finansinių nusikaltimų tyrimų tarnyba, ką nors pozityvaus antikorupcijos srityje duotų? Ką tai apskritai reikštų šitai tarnybai?
S. URBANAVIČIUS. Ačiū. Nors čia nemažai buvo kalbėta apie finansinius tyrimus, kaip jie glaudžiai susiję su korupcinio pobūdžio nusikalstamų veikų tyrimu, tačiau manau, kad yra visiškai skirtingi dalykai, ką daro Specialiųjų tyrimų tarnyba ir kokie uždaviniai keliami Finansinių nusikaltimų tyrimų tarnybai. Manyčiau, kad sprendimas būtų netinkamas. Tuo labiau įvertinus tarnybos pastarųjų metų veiklos rezultatus, vis dėlto einama ta linkme, kad tyrimai tampa vis sudėtingesni. Galbūt jų kiekybė nedidėja, tačiau jų sudėtingumas tikrai akivaizdžiai matomas. Sujungimas, manau, tikrai būtų žingsnis atgal, tarnybos panaikinimas būtų žingsnis atgal, tuo labiau ir užsienio partneriai iš Europos ir netgi iš pasaulio Lietuvą ir Specialiųjų tyrimų tarnybą, kaip nepriklausomą organizaciją, kaip kovojančią su korupcija organizaciją, labai dažnai teikia kaip pavyzdį kitoms valstybėms, kaip gerąją praktiką.
PIRMININKAS. Klausia V. Gailius.
V. GAILIUS (LSF). Laba diena, gerbiamasis pretendente. Jūs kalbėdamas daug kartų paminėjote tokias kertines frazes „išteisintų asmenų skaičius“ ir „analizuosite išteisinamuosius nuosprendžius“. Dirbate metai Specialiųjų tyrimų tarnyboje ir keletas mėnesių jai vadovaujate. Turbūt susipažinote su dalimi tyrimų, kai buvo priimti ar išteisinamieji nuosprendžiai, ar tyrimai nutraukti, nesurinkus pakankamai duomenų apie padarytą nusikalstamą veiką. Ar nesusidaro jums toks įspūdis, kad šiandien Lietuvoje kraštutinė represinė priemonė – baudžiamasis persekiojimas taikomas visose gyvenimo srityse, tarp jų ir administracinėje srityje, sprendžiant kokius nors interesus, ir vienas iš įrankių yra Specialiųjų tyrimų tarnyba, kaip kartais netgi sprendžiant administracinius ginčus?
S. URBANAVIČIUS. Iš savo patirties galiu pasakyti, kad man toks įspūdis nesusidaro. Tiesiog aš su tuo asmeniškai nesu susidūręs.
PIRMININKAS. Klausia A. Stancikienė.
A. STANCIKIENĖ (DKF). Aš tiesiog prisimindama mūsų Antikorupcijos komisijos tyrimą, vykdytą praėjusiais metais, susijusį su Finansinių nusikaltimų tyrimų tarnybos vadovo atleidimu, ir prisimindama tą jūsų pasirašytą raštą dėl K. Jucevičiaus tinkamumo eiti Finansinių nusikaltimų tyrimų tarnybos vadovo pareigas, kai jūs raštą, kaip vėliau paaiškėjo, pasirašėte labai per trumpą terminą nuo užklausimo gavimo ir iš esmės neatlikęs jokio patikrinimo, neįvertinęs jokių aplinkybių… Paskui ten jūs taisėte situaciją. Bet ar jūs padarėte kokias nors išvadas iš tos skubos? Vis dėlto tai nėra formalus veiksmas. Tikrai skiriant žmogų į tokias atsakingas pareigas, ne veltui būtinas Specialiųjų tyrimų tarnybos įvertinimas, tai yra, kaip aš suprantu, visų turimų duomenų surinkimas. Ar jūs padarėte kokią nors išvadą ir ar jūs tikrai galite garantuoti, kad sieksite, kad jūsų įstaigoje panašūs dalykai nepasikartotų?
S. URBANAVIČIUS. Ačiū. Be abejo, kad situacija buvo nevisiškai maloni. Be abejo, kad mes padarėme iš to išvadas, tačiau procedūros, kurios egzistuoja dabar, mus įpareigoja, kad tikrinimą atliktume per 10 ar 7 (yra įvairių atvejų) dienas. Tais atvejais, kai prašymas būna nedelsiant, mes patikriname informaciją, kuria disponuojame Specialiųjų tyrimų tarnyboje, ir duodame pirmalaikį atsakymą. Tada, gavę iš kolegų, vėliau mes pateikiame papildomą atsakymą, kaip buvo ta panaši situacija. Taip, tokių situacijų, kurios iškelia visokių dviprasmių pamąstymų, mes ir dabar stengiamės vengti, ir, be abejo, ateityje stengsimės vengti.
PIRMININKAS. Klausia V. V. Margevičienė.
V. V. MARGEVIČIENĖ (TS-LKDF). Dėkoju pirmininkui. Gerbiamasis pretendente, jūs tik vieni metai dirbate Specialiųjų tyrimų tarnyboje. Jūsų ankstesnis darbas buvo muitinėje. Jūs pats prisistatydamas ir jus pristatydamas gerbiamasis J. Markevičius sakė, kad iš tikrųjų esate dalyvavęs ir dirbęs sulaikant labai stambias grupuotes. Dabar ką tik atsakydamas į klausimus jūs pasakėte, kad taip, sulaikote stambias grupuotes, bet po kiek laiko tą vietą užima kitos stambios grupuotės. Gal galite atsakyti, kodėl mūsų muitinėje per trejus metus buvo iškelta tiktai viena baudžiamoji byla juridiniam asmeniui?
S. URBANAVIČIUS. Kodėl iškelta viena byla juridiniam asmeniui, aš dabar tikrai negalėčiau pasakyti, nes aš nedisponuoju tokiais skaičiais. O kodėl atsiranda kitų? Be abejo, Lietuva turi didžiausią Europos Sąjungos išorinę sieną su vadinamosiomis trečiosiomis valstybėmis – Baltarusija, Rusija, kur yra ypač didelis kainų skirtumas, ypač akcizinių prekių. Aš manau, kad kol bus tas didelis kainų skirtumas, tol bus ieškoma būdų… Taip pat ir stambios grupuotės… (Balsas salėje)
PIRMININKAS. Gerbiamoji kolege, nediskutuokime! Jūs paklausėte, pretendentas atsakė į klausimus. Nedarome turgaus!
S. URBANAVIČIUS. Kaip jūs ir minėjote, aš metus dirbu Specialiųjų tyrimų tarnyboje, kodėl šiuo metu muitinėje vyksta vienokie ar kitokie dalykai, aš tikrai atsakyti negalėčiau.
PIRMININKAS. Gerbiamieji kolegos, laikas baigėsi. Todėl paskutinis paklaus R. Kupčinskas ir daugiau klausiančių nebus.
R. KUPČINSKAS (TS-LKDF). Ačiū. Gerbiamasis pretendente, čia buvo jau minėta dėl tų akcijų, kai STT pareiškia įtarimus, paskui kaltinimus, o paskui teismas išteisina, bet turbūt visuomenei nemažą susijaudinimą sukelia tai, kad per žiniasklaidos priemones… taip gana vaizdingai areštuojami, uždedami antrankiai, pareigūnai su juodais antpečiais veda tą suimtąjį, o paskui pasirodo, kad jis yra išteisintas. Padaroma tam tikra žala ir tiems asmenims, bet kartu ir visuomenei susidaro tam tikras įspūdis. Ką jūs manote šiuo klausimu? Juo labiau kad ne vienas kalba, kad vis dėlto rimtų korupcinių bylų STT taip ir nesugeba ištirti. Ačiū.
S. URBANAVIČIUS. Ačiū. Užtikrinu, kad nė vienas ikiteisminis tyrimas nebus pradėtas nesant tam pagrindo. Nė vienos ar prievartos priemonės, ar kokie nors sankcionuoti veiksmai taip pat nebus taikomi nesant tam pagrindo.
Dėl išteisinamųjų nuosprendžių – taip. Kaip ir minėjau, mes analizuosime, vertinsime savo klaidas, tačiau, dar kartą kartoju, kad tiek ir Specialiųjų tyrimų tarnyba, tiek ir kitos ikiteisminio tyrimo įstaigos nėra atsakingos už visą baudžiamąjį procesą. Yra atsakingos tiktai už dalį, t. y. už tam tikrą segmentą – kriminalinę žvalgybą ir ikiteisminį tyrimą.
Taip pat už baudžiamąjį procesą turbūt atsakomybę turėtų prisiimti ir prokuratūra, ir teismai.
Be abejo, dėl jūsų minėtų kaukių ar antrankių, ar pradėjimo, ar žiniasklaidos paviešinimo šiuo metu yra jau plačiai diskutuojama. Mes tikrai jau ir dabar ėmėmės priemonių ir dėl tam tikrų reglamentavimo dalykų, ir dėl informavimo, ir viešinimo, ir panašiai. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkojame pretendentui.
Gerbiamieji kolegos, noriu priminti, kad balsavimo nėra šiuo atveju. Yra suderintas grafikas, pretendentas apsilankys visose frakcijose. Tą grafiką jūs turite.
Pagrindinis – Nacionalinio saugumo ir gynybos komitetas, papildomas – Teisės ir teisėtvarkos komitetas. Siūloma svarstyti kovo 28 d.
Gerbiamieji kolegos, kadangi dar turime šiek tiek laiko, du rezerviniai.

13.10 val.
Kino įstatymo 14 straipsnio pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIIP-341 (pateikimas)

Pirmasis rezervinis – Kino įstatymo 14 straipsnio pakeitimo įstatymo projektas. Pranešėja – M. A. Pavilionienė.
M. A. PAVILIONIENĖ (LSDPF). Labai ačiū. Gerbiamieji kolegos, pristatau jums Kino įstatymo 14 straipsnio pakeitimus, kuriuos parengė Lietuvos kino rodytojų ir Kino industrijos asociacijos, remdamosi tėvų pageidavimais bei siekiu skatinti legalų kino verslą.
Pataisų rengėjai siūlo į Kino įstatymą įterpti papildomas filmų indeksavimo reikšmes ir pabrėžti suaugusiųjų, lydinčių vaikus į kiną, atsakomybę. Iki šiol kontrolieriai neleisdavo vaikų į kino teatrą net su suaugusiųjų palyda, jei vaikas nebuvo atitinkamo amžiaus, kaip to reikalavo įstatymas. Siūlomos pataisos (N-7 reiškia iki 7 metų, TP-13 reiškia vaikas iki 13 metų ir TP-16 – iki 16 metų, TP reiškia tėvų palydą) reikš, kad suaugusiųjų palyda yra privaloma, kad suaugusieji prisiima atsakomybę už savo vaikų švietimą. Prašau pritarti siūlomoms pataisoms. Ačiū.
PIRMININKAS. Dėkojame Marijai. Nori jūsų paklausti M. Zasčiurinskas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Gerbiamoji kolege, aš noriu pasitikslinti, nes nelabai supratau. Jūs čia pasunkinate ar palengvinate procesą? Nes dabar yra filmų, skirtų žiūrovams nuo 7 metų. Vadinasi, valstybė išreiškia, kad vaikai iki 7 metų aiškiai neturi matyti to, kas tuose filmuose. Dabar lyg jūs čia rekomenduojate, kad jau kitokia forma, bet galima žiūrėti. Kaip čia…
M. A. PAVILIONIENĖ (LSDPF). Taip, gerbiamasis kolega, taip, čia ne aš. Aš įvardijau, kas siūlo šitas pataisas.
M. ZASČIURINSKAS (DPF). Jūs teikiate, tai…
M. A. PAVILIONIENĖ (LSDPF). Aš tiktai instrumentas, kuris pristato jums šitas idėjas. Mes labiau išrūšiuojame ir vaikus, ir tėvus, nes tėvai mano, kad jų vaikai, kuriems trūksta, sakykim, dviejų mėnesių iki 7 metų, gali pažiūrėti kokį nors vaikišką filmą, į kurį vaikas su tėvais buvo neįleidžiamas. Taigi pabrėžiau, kad tėvai imasi atsakomybės už savo vaikų intelektinę ir emocinę brandą.
Kita vertus, daugiau vaikų su tėvais lankys kino teatrus, daugiau mokesčių gaus valstybės iždas. Ačiū.
PIRMININKAS. Ačiū Marijai. Nuraminsiu Mečislovą: Marija tikrai neateis ir neišjungs televizoriaus, jeigu jūs su savo vaikais žiūrėsite kokį filmą.
Gerbiamieji kolegos, reikia balsuoti ar bendru sutarimu galime? (Balsai salėje) Balsuojame. Prašau balsuoti dėl pateikto įstatymo projekto.
Už balsavo 45, prieš – 3, susilaikė 16. Po pateikimo pritarta. Pagrindiniu komitetu siūlomas Švietimo, mokslo ir kultūros komitetas. Siūloma svarstyti balandžio 9 dieną.

13.13 val.
Civilinio proceso kodekso 27 straipsnio pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIIP-364 (pateikimas)

Svarstome r-2 klausimą – Civilinio proceso kodekso 27 straipsnio pakeitimo įstatymo projektą Nr. XIIP-364. Pranešėjas – S. Šedbaras. Pateikimas.
S. ŠEDBARAS (TS-LKDF). Gerbiamieji kolegos, praeitą savaitę mes pritarėme kolegos R. Žemaitaičio pasiūlytam Fizinių asmenų bankroto įstatymo 4 straipsnio pakeitimo įstatymui, kad fiziniam asmeniui iškeltą bankroto bylą nagrinėtų ne apygardos, o apylinkės teismas. Teisės departamentas atkreipė dėmesį ir po to kolega Remigijus sutiko su tuo, kad reikia padaryti ir Civilinio proceso kodekso 27 straipsnio atitinkamą pataisą, kitaip bus dviejų įstatymų skirtumas. Todėl ir teikiu analogišką Civilinio proceso kodekso pataisą, tuomet komitete svarstysime abu šiuos įstatymų projektus kartu. Tik tiek.
PIRMININKAS. Dėkojame. Jūsų niekas nenori paklausti, nes labai aiški ir reikalinga pataisa, mes jau svarstėme vieną įstatymą. Ar galime pritarti bendru sutarimu? (Balsai salėje: „Galime.“) Galime. Pritariame. Pagrindinis komitetas turbūt Teisės ir teisėtvarkos komitetas, nors ir nėra pažymėta. Siūloma svarstyti balandžio mėnesį, pavyzdžiui, balandžio 23 dieną. Matau pranešėją.
S. ŠEDBARAS (TS-LKDF). Aš tiesiog žiūriu į pirmininką. Gal būtų įmanoma rytoj, darbotvarkėje mes jau turime? Čia prasidės bylos, būtų labai gerai, kad kuo greičiau.
PIRMININKAS. Teisingai. Kadangi tai yra lydimasis įstatymas, galbūt nenustatykime datos, komitetas nuspręs pats. Ačiū. (Balsai salėje) Minutėlę! Tuoj suteiksiu žodį. J. Sabatauskas per šoninį mikrofoną.
J. SABATAUSKAS (LSDPF). Ačiū, pirmininke. Tiesiog šis projektas būtų svarstomas kartu su Fizinių asmenų bankroto įstatymo pataisomis, būtų svarstomas vienu metu. Tiesiog reikės pažiūrėti Sekretoriate, kokia data buvo nustatyta.
PIRMININKAS. Dėkoju. Aš manau, kad komitetas priims teisingą sprendimą.
Gerbiamieji kolegos, rytinė darbotvarkė baigta. Nebent patį paskutinį popietinės darbotvarkės klausimą galėtų pristatyti P. Čimbaras (jeigu nori), nes jis yra salėje. Aš negaliu jo versti. (Balsai salėje) Jeigu mes norime sutrumpinti popietinę darbotvarkę. Prašau, pone Petrai, į tribūną.

13.17 val.
Energetikos įstatymo 16 straipsnio pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIP-4531 (pateikimas)

Energetikos įstatymo 16 straipsnio pakeitimo įstatymo projektas Nr. XIP-4531. Ir 2-6. Pirma 2-7 klausimą. Pirma Peticijų…
P. ČIMBARAS (DPF). Gerbiamieji Seimo nariai, teikiu jums Energetikos įstatymo 16 straipsnio pakeitimo įstatymo projektą Nr. XIP-4531. Šį projektą… dar praėjusio Seimo Peticijų komisija, siekdama patenkinti Antano Algimanto Miškinio peticijoje pateiktą pasiūlymą iš įstatymo 16 straipsnio 1 dalies išbraukti nuostatą „energetikos įmonės, tiekiančios šilumą daugiabučiams namams, šilumą tiekia namams ir (ar) butams, jeigu vartotojai nepageidauja kitaip.“
Kadangi konkrečius šilumos ūkio veiklos teisinius pagrindus ir ypatumus reglamentuoja Šilumos ūkio įstatymas, o Energetikos įstatymas nustato tik bendruosius energetikos veiklos tikslus ir kryptis, 2012 m. gegužės 16 d. Peticijų komisija priėmė sprendimą tenkinti pareiškėjo peticijoje pateiktą pasiūlymą iš įstatymo 16 straipsnio 1 dalies išbraukti minėtą nuostatą ir teikti Seimui išvadą dėl šio pasiūlymo tenkinimo.
2012 m. gegužės 22 d. Seimas pritarė šiai komisijos išvadai ir priėmė Seimo protokolinį nutarimą tenkinti pasiūlymą. Šiam pareiškėjo pasiūlymui pakeisti įstatymą taip, kaip jis siūlo, pritarė ir Energetikos ministerija, kuri pažymėjo, kad įgyvendinus pareiškėjo peticijoje pateiktą siūlymą iš įstatymo būtų išbraukta perteklinė nuostata „energetikos įmonės, tiekiančios šilumą daugiabučiams namams, šilumą tiekia namams ir butams, jeigu vartotojai nepageidauja kitaip.“
Atsižvelgdamas į tai, patarčiau pritarti šiam projektui po pateikimo, o paskui spręsti dėl jo priėmimo.
PIRMININKAS. Jūsų nori paklausti du Seimo nariai. V. A. Matulevičius.
V. A. MATULEVIČIUS (DKF). Norėčiau paklausti, ar ši nuostata, kurią siūloma išbraukti, lieka kituose teisės aktuose? Ar išbraukus šitą nuostatą, kad žmogus turi teisę atsisakyti to šilumos tiekėjo paslaugų, (…) prievartinis šilumos tiekimas? Mes žinome, su kokiomis didžiulėmis problemomis susiduria žmonės, kurie nori atsijungti nuo vadinamojo centrinio šildymo. Žmonės iš esmės yra prievartaujami ir turi eiti per teismus.
P. ČIMBARAS (DPF). Žinote, kartais žmonėms atsijungus nukenčia kaimynai, nes jie naudojasi ta šiluma, kuri spinduliuojama. Aš manau, kad vienas atsijungdamas… tai nereiškia, kad jis nori atsijunti, kad nenukentėtų kiti.
PIRMININKAS. Jūsų nori paklausti R. Šimašius.
R. ŠIMAŠIUS (LSF). Kiek suprantu, su atjungimu tai tiesiogiai nėra labai susiję, bet yra susiję su apskaita ir kaip organizuojamas tiekimas. Aš noriu paklausti. Pagal dabar galiojančią įstatymo nuostatą yra nustatyta prezumpcija ir nustatyta, kas tą prezumpciją pakeičia, jeigu nenusprendžiama kitaip, kad tiekėjas ir butams tiekia. Pagal jūsų vertinimą, išbraukus šitą nuostatą, jeigu niekaip nenusprendžia atskirai savininkai, kas bus šilumos į butus tiekėjas, kaip jūs įsivaizduojate, kaip jums atrodo?
P. ČIMBARAS (DPF). Aš jums tiksliai dabar negaliu pakomentuoti, nes čia praeitos kadencijos Peticijos komisijos priimtas sprendimas, todėl konkrečiai negalėčiau paaiškinti.
PIRMININKAS. Dėkoju. Gerbiamieji kolegos, ar galime pritarti Peticijų komisijos nuomonei? Norite balsuoti? Balsuojame. Kas pritariate Peticijų komisijos išvadai, balsuojate už, kas turite kitą nuomonę, balsuojate prieš arba susilaikote. Ačiū, gerbiamasis Petrai, ten du kiti alternatyvūs, mes nesvarstysime, paliksime popietinei darbotvarkei.
Už – 51, prieš – 1, susilaikė 4. Pritarta. Pagrindinis siūlomas Ekonomikos komitetas, papildomas – Valstybės valdymo ir savivaldybių komitetas. Siūloma svarstyti gegužės 21 d. Nėra prieštaraujančių? Sutariame.
Gerbiamieji kolegos, skambino iš komiteto dėl svarstyto Civilinio proceso kodekso. Vis tiek siūlo įrašyti kovo 26 dieną. Paskambino komiteto darbuotojai, kad sutaptų.
Gerbiamieji kolegos, skelbiu rytinį posėdį baigtą.
