Уважаеми сънародници! Обръщам се само и единствено към своите сънародници, защото всички в тази зала, независимо от временно дадените ни власти, постове и позиции, трябва да сме преди всичко едно – българи.
От днес започва да тече последният срок, в който България може да се оттласне от дъното. Ние, които сме тук, сме длъжни пред своя народ да изправим на крака нашата държава, която винаги е оцелявала досега, въпреки че така наречената политическа класа успя да я доведе до унизително положение, в което нашата Родина, разпъната между великите сили, просто не може да си поеме дъх. Днес народът ни заслужава нови, решителни и откровени водачи и е крайно време българската политика да бъде направлявана от достойни мъже, защото ни искам да припомням думите на великия български поет Радой Ралин, който казваше: „Беше време турско – дойде време мижитурско.“
България няма нужда от страхливи и продажни управници! България има нужда от хора, които защитават българския национален интерес!
Когато създавахме нашата организация, без колебание реших да я нарека Възраждане, защото в тази една дума се събира всичко, от което народът и земята ни имат нужда; народ и земя, които много от Вас в тази зала и още повече извън нея – кукловоди на едно дългогодишно национално предателство, продават за жълти стотинки земята, по която хората умират все повече и се раждат все по-малко, плодородна земя с вносни храни, вносни ценности, вулгарно и цинично маскирани като неизбежна модерност.
Но България има имунна система, България има своите безстрашни синове и дъщери – хора с памет, хора, които искат достойно бъдеще, хора, решени да се борят за него, хора, които не искат да изпращат децата си по терминалите на летището. Търсих и намерих такива хора – непримирими, и ги поведох, за да мога днес с 12 от тях да съм тук, но с нас навън са още стотици хиляди.
Ние ще ставаме все повече, защото тринадесетте от Възраждане не представляваме само и единствено 13 избирателни района в България. Ние сме също така българите от Кърджалийско, Търговищко, Шуменско, Разградско и всички останали хубави български области, които бяха оставени сами десетилетия наред на произвола на политическия башибозук на ДПС. Ние сме българите от Америка, които избягаха с пълни със сълзи очи и празни джобове и обрекоха децата си на имигрантска съдба. Ние сме българите от Австралия, които шофират часове наред всяка неделя, за да водят децата си на българско училище.
Ние сме българите от Западна Европа, които се грижат за чужди болни майки, докато техните умират тук сами. Ние сме българите, които чистят чуждите домове, докато техните тук пустеят. Ние сме българите, които не искат повече да се грижат за чужди градини, докато в техните дворове никнат бурени. Ние сме българите, които работят неуморно, които печелят награди и постигат върхове в своите области и се гордеят, че са родени тук. Ние сме българите, чиито родители са принудени да гледат внуците си през екраните на компютъра. Ние сме децата на пенсионерите, които едва надничат от прага на бедността – циничен, кух термин от художествената статистика. Ние сме разделените от евтини полети и евтина работна ръка изпращачи на летището. Ние сме родителите на децата, затворени насила в домовете си трета учебна година, и на онези деца, за които няма детски градини, защото родителите им са заставени да се преместят в задъхващата се столица, не намирайки работа и препитание в родните си градове. Ние сме българите от Македония, от които някои от Вас са готови да се откажат, както всички преди Вас.Ние сме българите от Западните покрайнини, които винаги забравяте, но те самите никога не забравиха корена си. Ние сме българите от Одринска Тракия, Северна Добруджа, Беломорска Тракия, Беломорска Македония, Мала Преспа, Корчанско, Голо Бърдо, Гора, Поморавието – старите ни земи, които и днес говорят на български. Ние сме потомците на българските бежанци в Банат, Трансилвания, Влашко, Молдова, Бесарабия, Крим и Приазовието.
Ние сме тези, които бяха ограбвани, презирани и управлявани 32 години, без никой да ги пита. Ние сме тези, които крайно време вече казват: „Стига! Време е да бъдем питани и ние да говорим!“
Много от Вас, които стоят в момента тук, в тази зала, дължат столовете си на страх. Дотолкова, че страхът в тази зала буквално може да се усети, тъй като много от Вас дължат удобните си кресла и луксозни коли на страха, който казва: „Не искам да загубя работата си в администрацията!“, „Не искам да загубя поминъка си!“, който казва: „Не искам да загубя бизнеса си!“ Стъпвате върху страх и владеете чрез страх.
Най-лошото от всичко е обаче, че хората, които полагат клетва да се ръководят във всяко свое действие от интересите на народа, в голямата си част са напълно лишени от срам и съвест. Но не може вечно да се лъже, краде и изнудва. Не може вечно да се минава между капките на историята, защото на всички нас, българите, ни писна да бъдем обиждани, ограбвани и унижавани.
Българите, които подкрепиха Възраждане, хората, които ще стават все повече, не се страхуват. Притиснат до стената човек има два избора – да се подчини и примири или да се опълчи. Ние възрожденците се опълчихме и сега сме тук. Тук сме, за да кажем, че не искаме повече България да е васална територия, лишена от собствена политика, мнение и решения. Тук сме, за да се борим с демографската катастрофа и да започнем демографска регенерация и възстановяване на България. Тук сме, за да кажем, че няма да търпим ограничения, маски, дискриминации, принудителна или задължителна ваксинация с експериментални субстанции и ще искаме премахването им възможно най-скоро, сертифициране на отнети граждански права.
Така ние от ВЪЗРАЖДАНЕ виждаме дамгосването на хора против техния личен избор уж за тяхното собствено здраве и сигурност и ще се борим срещу този модерен фашизъм с всички възможни средства. Тук сме, за да кажем също така: „не“ на Зелената сделка и да работим за развитие на българската енергетика чрез модернизация на съществуващите тецове и довършване на АЕЦ „Белене“. Тук сме, за да защитим българския национален интерес във втората българска държава в Европа – Македония. Тук сме, за да не допуснем под каквато и да е форма Истанбулската конвенция в България, както и да освободим страната си от чуждите военни бази, каквито в родината ни не е имало никога досега в нашата история, дори и когато България е два пъти окупирана – след Първата и Втората световна война.
Заради всичко това знам, че много хора няма да простят на Възраждане смелостта и решителността, както и борбата ни за независимост, защото много от Вас тук са посветили живота си на това да бъдат организатори на собствената си зависимост, на раболепието, чуждопоклонничеството и културното генно инженерство, на подигравките към идентичността, историята, традициите и културата ни. Защото за много оттук присъстващите е срамно да са българи и те предпочитат да са обслужващ персонал на чуждите интереси, абдикирайки от управлението на собствените. Като историк обаче ще Ви кажа следното: историята никога и никому не остава длъжна. За предателите на Родината краят винаги е позорен, а след това биват и забравени.
Като един от милионите български мъже заявявам, че няма да отстъпя и сантиметър назад в битката за българските национални интереси, защото искам децата и внуците ми да останат в България и да се гордеят с мен и с онова, което ще оставя аз заедно с моите съмишленици след себе си. България заслужава добро управление, отговорно управление, съвестно управление. Ние българите заслужаваме качествено образование, здравеопазване, качествени и ефикасни социални политики. Българите заслужават справедливо заплащане за труда си. Време е обирът на нашето бъдеще да спре.
Не искам повече да виждам разруха, а Възраждане и всеки, който мисли като мен, е добре дошъл. Нито един българин не е излишен във време на криза, упадък и униние, положение, до което нашият народ беше доведен с дългогодишни, целенасочени, осъзнати предателски действия и престъпни бездействия.
В завършек ще Ви припомня думите на безсмъртния български поет Гео Милев от неговата поема „Септември“ – едно време се учеше в училищата, но вече не, защото училището стана модерно и тъй като българското не е модерно в нашето училище, тези безсмъртни слова ще ги припомня сега тук:
„Глас народен:
Глас божи
С хиляди ножа
прободен
народ –
затъпен
унижен
по-нищ и от просяк,
останал
без мозък
без нерви –
въстана
из мрака тревожен
на своя живот
– и писа със своите кърви:
СВОБОДЕН!“
Време е България отново да стане свободна и независима държава. Време е пак да почнем сами да пишем историята си. Време е за възраждане. Да живее България!